119 
de Linnéanska sedan hedersplatsen; efter hans 
1828 timade död inköptes de av Linnean Society i 
London, där de ännu förvaras» — åtminstone 
största delen av dem. 
Biland de manuskript som stoppats ii pack¬ 
lårarna, då »denna svenska rik sklenod» till så 
mångas sorg och förtrytelse sändes till England, 
befann sig icke Nemesis-handskriften. 
Efter Linné den yngres död var den försvunnen 
och förblev länge borta trots energiska efterforsk¬ 
ningar i Sverige och England. Först år 1844 på¬ 
träffades den i Kalmar ii dödsboet efter rege¬ 
mentsläkaren Olof Acrel. »Man har därför grun¬ 
dad anledning antaga», skriver Fries, »att dennes 
fader, professor J. G. Acrel, ansett det vara en 
samvetsplikt att undandraga den samtidens ny¬ 
fikna blickar ooh därför också underlåtit att låta 
den medfölja de övriga Linnéanska manuskrip¬ 
ten, då dessa översändes till England.» 
Numera förvaras manuskriptet till Nemesis 
d i v i n a i universitetsbiblioteket i Uppsala. Dit 
överlemnades det mot den blygsamma summan av 
100 riksdaler banko utav provinsialläkaren profes¬ 
sor O. Ch. Ekman i Kalmar. Ekman, som hade stort 
intresse för gamla historiska papper, har försett 
de 203 lösa bladen med nummer för att de skulle 
behålla samma inbördes ordning som de hade då 
han mottog dem, liggande i sitt fodral. Nu äro 
de inbundna enligt den Ekmanska numreringen. 
Ett blad, nr 112, har på obekant sätt förkommit. 
Dess innehåll var emellertid innan dess avskrivet, 
varför man vet. att där stod att läsa berättelsen 
om Renhorn. (Se sid 53!) 
# 
Linnés anteckningar över Nemesis di vina ha i 
urval offentliggjorts av Elias Fries oeh Th. M. 
Fries. 
