126 
Likafullt bar Linné en omisskännlig personlig 
stil, då han uttrycker sig i skrift. Han är enkel 
och naiv, frisk och originell. »Han skrev kort 
och nervöst» (vilket ord här betyder bestämt och 
kraftigt) »allt vad han utarbetade», skriver han 
om sig själv i en av sina auitobiografiier. Men han 
kan också göra upprepningar för den sakliga och 
konstnärliga effektens skull. 
Het har sagts, att han tänker på latin även 
när han skriver svenska, och hans svenska sats¬ 
byggnad är också ofta mera latinsk än svensk. 
Ortografien försummar han betydligt. Samma 
ord kan vara stavat på olika sätt i samma me¬ 
ning. Och denna inkonsekvens gäller även per¬ 
sonnamn. 
Skänkte honom latinet hans humanistiska bild¬ 
ning, hans förmåga att distinguera mellan skri¬ 
veriers skal och kärna, och var naturen ooh dess 
trenme jordiska riken hans studiers främsta före¬ 
mål, så hade han också såväl för sin tankevärld 
som för sin främställningskonst en givande lin- 
spirationskälla i bibeln. »Ättling av präster på 
fäderne och möderne, uppvuxen i ett ensligt, små¬ 
ländskt prästhem, har Linné», skriver Levertin, 
»från barndomen levat sig lin lika mycket i bi¬ 
belns och särskilt gamla testamentets tankar som 
i dess anda ooh bokstav.-Linné är av alla 
seklets män den ende store skriftställare, som tän¬ 
ker bibliskt, känner bibliskt och skriver bibliskt.» 
Linné skriver gärna afonistiskt eller i en rytmisk 
prosa, rik på allitererande paralleler, liksom skal¬ 
derna i Gamla testamentet, vilka han så gärna 
citerar, icke minst i sin Nemesis divina. 
