131 
förskaffat oss all vetenskap i världen, måste vi 
likväl ofta (tillstå, att vi ej veta, vadan vår föda 
tagen är, av vilken vi födas o oh bli feta, mer än 
de oskälige djuren.» 
Linné är vid denna tid läkare och anser också 
den vetenskap, som uppehållen" och restaurerar 
människans korta jordeliv, som den noblaste upp¬ 
gift, och »vill alltså mitt nöje vara ställt på den 
samma». 
Den världsåskådning, som får uttryck i detta 
den unge Linnés tal till sin föreläsningspublik, 
blev han i grunden trogen hela sitt liv. Gud har 
skapat denna planet »under solen» och satt män¬ 
niskan som dess högsta varelse. Denna varelse 
har en odödlig själ. Och skapelsen har ett ända¬ 
mål, som vi härnere »under solen» visserligen 
icke förstå men som vi måste tro på som på Gud, 
vilken vi heller icke kunna fatta. 
I företalet till Linnés skrift om kung Adolf 
Fredriks museum förekommer ett parallelställe 
till det nyss gjorda citatet. Denna parallel är 
författad femton år senare: 
Djuren, säger här Linné, »hava icke som vi 
fått den egenskapen, som hoplägger det de rönt 
med sina sinnen och därav drager allmänna slut¬ 
satser. Då vi ransake människan invärtes, vad 
för ett instrument månde vara i henne till en så¬ 
dan verkan, som icke skönjes hos djuren, så fin¬ 
nes där platt intet; alltså .måste vi nödvändigt 
tillskriva detta ett immateriellt väsende, som 
Skaparen endast förlänat människan, det vi 
nämne Själen.» 
Och vidare i samma företal: »Har nu Skapa¬ 
ren, som aldrig gjort något utan orsak, (inrättat 
jordklotet som en naturaliekammare helt och hål¬ 
let av sin allmakts och allvishets mästerstycken 
och alla dessa utan åskådare hade varit ingen- 
