133 
kallar »världen» men som 'han vet är en så för¬ 
svinnande del av världsalltet! 
Han sätter människan högst bland jordens 
däggdjur under benämningen »herredjur». La- 
methrie angriper Linné därför att denne sätter 
»människan i samma klass som hästen och svii- 
net». Då Lamethrie en gång inför Voltaire utta¬ 
lade sin förbittring över Linnés »djuriskhet», lär 
Voltaire ha svarat: »Ni får väl medge, att om 
Linné är en häst, så är han den förnämste av 
alla hästar.» 
Linné skrev i sin Philosophia botanica följande 
ord: »vi räkna så många arter, som från begyn¬ 
nelsen i diverse former ha skapats.» Med anled¬ 
ning härav har man med rätta betonat, att Linné, 
då han skrev detta, icke synes ha trott på arter¬ 
nas föränderlighet, men i sina senare skrifter an¬ 
för Linné skilda arter under sådana uppgifter 
som att de äro »döttrar av tiiden», »barn av före¬ 
gående art» o. s. v. eller under antagandet, att 
alla arter, som höra till samma släkte, ursprung¬ 
ligen utgjort en enda art o. d. Mycket hos Linné 
erinrar, såsom Tli. M. Fries påpekar, om både 
Darwins och H. de Vries åsikter. Även Darwins 
lära om släktskapen mellan människa och apa 
finns förebådad hos Linné, som kallar aporna 
».människornas kusiner». 
Albert von Haller, den berömde Göttiingenpro- 
fessorn, som en tid önskade se Linné siom sin 
efterträdare, blev senare Linnés vedersakare och 
beskyllde honom bl. a. för att »han har ansett 
sig själv som en annan Adam och benäint alla 
djur efter deras kännetecken utan att taga hän¬ 
syn till sina föregångare, så att han kan knappt 
avhålla sig att göra människan till apa och apan 
till människa». 
Linné var liksom sedan Darwin road av att stu- 
