137 
sanerat. Liksom Leibniz i motsats mot sin före¬ 
gångare Spinoza strängt höll på viljans frihet, 
så gör också Linné. (Se sid. 40!) Vi ha frihet att 
synda, ocih friheten kan alltså bli oss ett ondt, 
men hur skulle vi kunna vara planetens högsta 
varelser, vara Guds beläte eller ha möjligheter 
att utveckla oss för att bli det, om Gud skapat 
oss utan fri vilja? Linnés syn på det onda och 
lidandet i världen kan kallas frommare, under- 
givnare, allvarligare, djupare än Leibniz’. Hans 
många citat från Job visa bara dessa, vad han 
lägger in i ordet autopathia, som han präntar på 
sin Nemesis di vi nas titelblad. Det onda, 
lidandet, blir för Linné det godas födslosmärta. 
Gud har givit oss en ledstjärna i vårt samvete. 
Höra vi samvetets röst och lyda den, gå vi rätt. 
Göra vi deit icke, måste Gud leda oss på bättre 
vägar utan att dock kränka det goda han skänkt 
oss i vår fria vilja. Hans finger kan synas oss 
hårdhändt, men han vore ju icke häller god, om 
lian läte oss fortsätta på de orätta vägarna. 
Linné, heter det i konimentarierna i Fries-upp¬ 
lagan, »slöt sig väl troget till kyrkans lärobygg¬ 
nad, men en orubblig tro på en oundviklig Ne¬ 
mesis, vilken han även benämde Autopathia, var 
hans själs innersta religiösa övertygelse. Den ut¬ 
gjorde summan av hans levnadsvishet, vilken han 
icke tilltrodde sig kunna filosofiskt bevisa men 
väl genom en lång och iakttagelserik levnads er¬ 
farenhet bestyrka.» Den katolska kyrkan fann 
icke nåd inför Linné, som man kan se av de prov- 
bitar på hans uttalanden om katolicismens villfa¬ 
relser, som meddelats. (Se sid. 34!) 
Le vert in gör i sitt kapitel »Linné som moralist» 
en utredning om Nemesisdärans ursprung och 
utveckling. I Fries-upplagan kallas läran »mänsk¬ 
lighetens äldsta folktro», och vedergäilningsfilo- 
