140 
det var en Gud som bjöd att äta av frukten, här 
t-ailas icke om syndafall. Visserligen kom nu ondt 
och straff, ty friden upphörde, brott började be¬ 
gås, domare och regenter uppträdde, härskare 
över massorna, med dessas låga lidelser krävdes, 
men hjältar skapades, och mänskligheten gick ge¬ 
nom trångmål, strider och lidanden fram mot 
högre mål. Ingen högre tillvaro utan offer! Icke 
häller gudarna, icke häller Odin ha nått sin ställ¬ 
ning utan offer. Odin fiick offra sitt ena öga i 
vishetsbrunnen. Livet skall skapa allt högre indi¬ 
vider, allt bättre människor och gudar, men icke 
utan individens kamp. I grunden är också här 
det onda det godas födsl o smärta. 
I den grekiska mytologien framträder Nemeslis 
som vedergällningens gudinna, vilken tilldelar 
människorna lycka eller olycka allteftersom de 
förtjänat. Nemesis visar sig oftast som en häm¬ 
nande och straffande makt. Så är det också hos 
Linnés Nemesi s d i v i n a. Här talas så godt 
som uteslutande om straff, egentligen endast en 
enda gång om lön för begångna gärningar. (Se 
sid. 55 om den ryske kaptenen och den svenske 
Gyllenborg.) Men att detta »casus» är enstaka, 
får icke betyda mer än tillbörligt. För Linné är 
livet rättvist, varmed han menar även rättmätig 
lön. 
Grekernas Nemesis bestraffar särskilt övermo¬ 
det. Perserna voro övermodiga, då de g ing o i 
k ni g mot grekerna. När de tågade fram mot 
Marathom, hade de med sig ett väldigt marmor¬ 
block för att därav göra ett segertecken. Till 
straff för denna hybris lät Nemesis dem förlora 
slaget. Grekerna erövrade marmorblocket och 
skapade av detsamma en bild föreställande veder¬ 
gällningens gudinna, som de satte upp i köpingen 
Rhamnus nära slagfältet. Nu finns bara det kolos- 
