141 
saki huvudet kvar, till oigenkänlighet stympat, 
och förvaras ii British museum. 
Men den idé, som representeras av den en gång 
så stolta marmorst oden — vi ha en föreställning 
om statyns utseende genom Pansarnas’ beskriv¬ 
ningar — har levat kvar i all kultur, som påver¬ 
kats av klassisk-grekisk anda. 
I den grekiska litteraturen påträffas ordet Ne¬ 
mesis redan hos Homeros. När prins Paris, som 
rövade bort iden sköna Helena, dröjer kvar i 
älskogslek med henne i stället för att deltaga i 
striden, förebrår honom Helena själv, att han 
saknar känsla för Nemesis, att hans heders- och 
pl iktkänslo r so va. 
Nemesis utvecklas inom det grekiska tänkandet 
till Sokrates’ daimonion, Guds röst i varje män¬ 
niskas inre. Och denna Guds röst blir hos de 
kristna samvetet. 
Romarna gjorde ju i stort sedt ingen ny, verk¬ 
ligt epokgörande insats i den andliga kultur, som 
de togo i arv från Grekland. De populariserade 
förträffligt grekernas idéer, om de också förflac¬ 
kade dem i många stycken. Nemeslis kunde i 
Roms myter uppträda som Fortuna, en lyckans 
och slumpens gudinna, vans symbol blev det plan¬ 
löst rullande hjulet i stället för den höga, gre¬ 
kiska Neuiesisgestaltens svärd och gissel. Men det 
fanns även romare, som hade .svårt för att tro på 
någon slump. En av dessa, vilken Linné, som vi 
sett, flitigt citerar, är Seneca. 
I den romerska rätten uppenbarar sig emeller¬ 
tid också vedergällnjingsprincipen lika för lika. 
Det är romarnes t allo, och Linné använder även 
detta ord på titelbladet itill sin Nemesis 
d i v i n a. 
Med kristendomen kommer en ny tro på en 
gudomlig försyn, som inte gärna tål någon enskild 
