143 
det ti.ll självmedvetande vaknade förnuftet», be¬ 
gynna utglivarna Fries — själva naturvetenskaps¬ 
män noll Linnés efterföljare som botaniker — sin 
Nemesis-upplaga, »ligga inga föremål närmare 
till forskning och begrundande än dess eget vä¬ 
sende och den omgivande yttre naturen. Dessa 
stå i ett så oskiljaktigt samband med varandra, 
att man icke kan fatta det ena utan att känna 
det andra. Snart förnimmer den uppmärksamme 
forskaren, att en ständig växelverkan, en sträng 
lagbundenhet, en orubblig världsordning genom¬ 
strömmar det hela; att slumpen, det blinda ödets 
tyranni, ingenstädes härskar, utan att allt led.es 
av en högre osynlig hand och efter eviga, oför¬ 
änderliga, heliga lagar. Varje avfall från dessa 
åtföljes av sitt straff. Har i den fysiska världen 
varje orsak sin bestämda verkan, så lädes man 
lätt till iden tro, att linom den moraliska varje 
handling har sina bestämda följder, straff eller 
belöning — eller med andra ord, att samma lag¬ 
bundenhet äger rum inom iden moraliska som 
den fysiska världen. Detta torde förklara, var¬ 
för läran om en hämnande Nemesis är mänsklig¬ 
hetens äldsta folktro, varför bland vetenskaps¬ 
män naturforskare företrädesvis hyllat densam¬ 
ma samt varför många biland dessa med Sweden- 
borg slutat sin bana med teosofisk tankeforsk¬ 
ning. Även Linné, den nyare naturalhistoriens 
fader, var en varm anhängare av denna lära.» 
Man kunde ha rätt att betona att det finns myc¬ 
ket av den teosofiska karmateorin i Linnés livs¬ 
åskådning, ihur fjärran från buddhistiska Nir- 
vanafantasier och allsköns kvietism han än var. 
Han upprepar ofta satsen: »Varmed någon syn¬ 
dar, därmed varder han plågad». Och han be¬ 
tonar med styrka slin tro på själens odödlighet. 
Som den realistiske naturvetenskapsman han 
var sysslar han ju främst med detta livet och de 
