14G 
kunna alltså under det nya liv, som en lika nådig 
som rättvis försyn skänkt oss, söka arbeta oss 
fram ur det olycksöde vi föruit ,genom vår fria 
viljas missbruk ådragit osis. »Synden fortlever, 
om licke skulden blivit ersatt». 
»Låt oss smyga, och ej stånga oss genom värl¬ 
den, på det att icke Nemesis hör oiss», säger 
Linné. Men inför Gud smyger ingen. Han ge¬ 
nomskådar den falska ödmjukheten. Ambition 
är åter intet onöt. Rörande sin egen vetenskap¬ 
liga gärning och sina kollegers betonar Linné, att 
denna gärning bör vara en frukt vurtutis amore, 
av kärlek till dygden, samt av frivillig tävlan 
professorerna emellan. »Ambition kan driva dit 
men ej kanonskott». »Hade det varit mig ett 
tvång, deit jag’ arbetat med min trädgård, hade 
jag länge sedan satt upp näsan.» »Visa mig nå¬ 
gon Mittera t som tvungits att vaira lärd; alla goda 
regenter hava sökt uppmuntra dem, men ej 
tvinga.» Han är ibland synnerligen missnöjd med 
Sverige, den kungliga avundsjukans land, och då 
han fått ett mycket förmånligt anbud från Eng¬ 
land, något som för övrigt skedde från flere 
andra håll, skriver han: »Hade jag ej familj, 
hade jag länge sedan resolverat mig att mottaga 
engelska tillbudet, ehuru litet jag älskar den na¬ 
tionen. Men Oxford står mig än ii dag öppet.» 
Het är icke för rikedom och jordisk ära han ar¬ 
betar. Pengar äro visserligen nödvändiga i det 
nuvarande samhället, men det är sällan som åt 
en människa »lyckan skänkt rikedom och naturen 
vett, eljest så aviga systrar». Själv var han, sä¬ 
ger han, »varken rik eller fattig men rädd för 
skuld». »Främmande var honom», skriver C. A. 
Agardh i sitt äreminne, »det slags blygsamhet, 
som gärna vill låta ana en förborgad, en stor för¬ 
tjänst under försäkringarna om egen oduglighet, 
