150 
ordentliiighet, dygdighet, tjemstaktighet och den 
kejsarekronan ärlighet. Gån och plocken åt eder 
dyl i ka blomster!» 
Ärlighet är en dygd, som Linné ofta framhål¬ 
ler som den oom varar längst. Men det är märk¬ 
ligt att se, hur mildt han bedömer sådan oärlig- 
het som brott mot äganderätten. Den »heliga 
äganderätten», all ävlan för ägandets skull, var 
för honom innerst endast ohelig. »Jordklotet är 
mer än tillräckligt för alla.» Detta understrykes 
— kanske rent av litet för starkt — i Fitiesupp- 
lagan. Nemesis divina följer, heter det där, »icke 
alla brott, så t. ex. ej stöld och andra sådana, 
vilka äno av den beskaffenheten, att den skedda 
skadan kan ersättas. Däremot gives å den andra 
sidan för alla de brott, vilkas följder ej kunna 
återupprättas, ingen timlig försoning, förrän ve- 
dergälln/ingsrätten ntkräft straffet. På en mängd 
ställen upprepas satsen: non solvitur peccatum, 
nisi restituatur patratum.» (Se sid. 18, Lagen 5!) 
De brott, vilkas Nemesis aldrig vilar, liar Linné 
själv angivit i följande ord: 
»Akta dig för stora synder» etc. (Se sid. 42!) 
Att döma av de antecknade exemplens mängd 
synes han bland svåra brott ha »framför allt ve¬ 
lat varnande framhålla alla låga stämpliiigar för 
att störta andras och grundlägga egen lycka. LTn- 
dergår den brottslige etit mot brottet svarande 
borgerligt straff, löses han från sin skuld, men i 
vidrigt fall övergår den på efterkommande intill 
tredje och fjärde led.» 
Nemesis drabbar all rikedom, som förvärvats 
genom ränker, orättfärdighet och isynnerhet hård¬ 
het mot fattiga. Straffet drabbar innehavaren 
eller hans barn. Linné upprepar ofta: »Orätt¬ 
fånget gods går ej till tredje arvingen.» Och han 
lemnar flera exempel på detta. Ibland går det 
