151 
orättfångna icke ens till första arvingen. Han 
visar också, hur förmögenhet, som genom hård¬ 
het och låga beräkningar un dan drag i,tis den som 
bort bli delaktig därav, dock slutligen tillfaller 
den förorättade eller dennes avkomlingar. 
Om den brottslige — det är fortfarande Fries- 
upplaigan som citeras — »till en tid njuter stor, 
skenbar framgång, sker detta, på det att han ge¬ 
nom desto djupare fall måtte hårdare straffas. 
Varje orättvisa, som begås i lagens namn eller 
då man ger en orättfärdig handling sken av rätt¬ 
visa, drabbas av Nemesis i dubbelt mått.» 
Linné såg likväl häri »icke något omedelbart 
Försynens ingripande eller avbrott i naturens la¬ 
gar, utan antog, att liksom i den fysiska även i 
den moraliska världen varje handling, vare stig 
ond eller god, hade sina oundvikliga följder.» På 
grund av »en evig, oföränderlig rättvis världs¬ 
ordning måste således den brottslige, ofta. med 
kvävande av samvetets röst, mot sin vilja störta 
siig i fördervet. Flerestädes antages det dock även, 
att oskuldens och de förtrycktas suckar över 
brottslingen nedkalla hämdens domar.» 
Följande reflektioner ur Friesupplagan må 
också citeras under påpekande av att Linné gi¬ 
vetvis kan försvara sina synpunkter med att t. 
ex. ett oäkta barn kunnat begå synder i ett före¬ 
gående liiv och därför förtjänat att födas till jor¬ 
den av en ogift mor med den olycka, som detta 
kan innebära: 
»Liksom det måste synas vår tid en bård lära, 
att barn och avkomlingar i tredje och fjärde led 
måste lida för fädernas missgärningar, så måste 
detta ännu mer gälla e.n sådan dom över vissa 
personer och släkter, över vilka olyckor hopat 
sig, att 'något hemligt måste vara syndat, fast 
de levde hederligt och ärbart »inför världen’. Ock- 
