153 
11 a och nedskrivna folklore. Och mycket av hans 
egen metafysiska förkunnelse synes ha sin rot i 
nordisk mytologi. Kanske skulle han ha gillat 
vad en senare tids vetenskapsman Svante Arrhe- 
nius sagt om våra hedniska religiösa urkunder: 
»Eddans under hart vackra och sanna världssaga 
överträffar vida allt vad som i samma riktning 
åstadkommits av andra naturfolk.» Man kan ha 
rätt att säga, att ingen av de stora idéer, som 
uppstått hos andra folkslag på liknande kultur¬ 
nivå och som befruktat det mänskliga tänkandets 
utveckling, saknar förebildande symboler i våra 
fäders sagor. I många fall äro dessa djupare än 
både österlandets och den grekiska antikens my¬ 
ter. 
Även en sådan teori som orfismen, vars ur¬ 
sprung vi bruka söka i Indien, läran om själa¬ 
vandringen eller återfödelsen, finns ii asaläran. 
De nornor, som kallas diser, utvälja, heter det, 
mödrar åt de barn, som framom jordelivets 
tröskel vänta på att ikläda sig en jordisk kropp 
och födas till världen. Hur straffas inte i våra 
gamla folksägner kvinnor, som undandraga sig 
att föda! Det själiska är evigt, det kan icke dö, 
säga våra germanska mytologiska urkunder. I 
själva verket är allting besjälat, liksom Leibniz 
och tydligen också Linné trodde. Allt har liv. 
Så tänkte också spiritualisten Christoffer Jacob 
Boström i sin äktsvenska filosofi. 
Baldersisagan säger oss, att det finns liv även i 
det som synes oss livlöst. Det finns en ordning, 
vari varje varelse och varje ting inrangeras. El¬ 
den, vattnet och luften lyda sina härskare, refe¬ 
rerar Viktor Rydberg i sin »Fädernas gudasaga», 
stenarna, malmerna, örterna och djuren bilda 
samhällen och släkter. Och genom hela skapel- 
