sen spänner nornan Urd trådarna av de lagar, 
som bjuda vördnad för det heliga. De oskyldiga 
tingen rysa för eds b rot t. Endast bland de själar, 
som fått ett personligt öde, finnas trotsare av 
nornans stadgar, men för dem finnas också 
strängaste straff. 
Vi kunna härmed jämföra ett uttalande av 
Linné, innan vi gå vidare, och läsa hans lovsång 
till Skaparen i företalet till hans sista upplagor 
av Systema Naturae: 
»Jag såg den oändlige, all vetande och allsmäk- 
tige Guden på ryggen, då han gick fram, och jag 
hisnade! Jag spårade efter Hans fotsteg över 
naturens fält och märkte utur vartenda, även i 
dem som jag näppeligen kunde skönja, en oändlig 
vishet och makt, en outransaklig fullkomlighet. 
Jag såg där, huru alla djur underhö 11 os av väx¬ 
terna, växterna av jorden, jorden av jordklotet; 
huru jordklotet välvdes natt och dag kring solen, 
som gav det liv; huru solen med planeter och fix- 
stjärnor rullade liksom på sin axel, till ett obe¬ 
gripligt antal och oändlig vidd, samt uppehöll os 
uti sitt tomma intet av den obegripligt första 
rörelsen (primum movens), alltings varelse, alla 
orsakers drivfjäder och styresman, denna värl¬ 
dens Herre och Mästare. 
Vill man kalla Honom Öde (Fatum), så felar 
man intet, ty allting hänger på hans finger; vill 
man kalla honom natur, så felar man ock icke, 
ty av honom är allting kommet; vill man kalla 
honom Försyn , säger man ock rätt, ty efter hans 
vink och vilja går allt. 
Han är hel och hållen sinne; hel och hållen 
syn; hel och hållen hörsel; han är själ, han är 
sinne, och Han är endast s/in egen! Ingen mänsk¬ 
lig gissning kan hitta hans gestalt; det är nog, 
att han är ett evigt och oändligt gudomligt vä- 
