162 
förenas i det heligas brännpunkt. Utan att ledas 
av helighetens polstjärna seglar tidsandan endast 
blindt mot sitt mål och förfelar detta genom en¬ 
sidighet eller ytterlighet; den blir så i försynens 
hand medel för något högre, och just det, som 
tiden hyllar som sitt käraste skötebarn, finner 
framtiden vara dess egentliga förvillelse.» 
^ 3 ^ 
