24 
arbeider fra, omkring midten av forrige aarhundrede) udelukkende 
beskjæftiget sig med s t o f f e r n e, begyndte man nu efterhaanden et 
systematisk arbeide over de kræfter, som er aarsak i de kemiske 
forandringer, som sto ff erne under gaar og de love, hvoretter disse for¬ 
andringer foregaar. 
Vi skal derfor først høre lidt om, hvordan man er kommet til 
den opfatning, at faste stoffer o pl øst i væsker paa mange maater 
min der om luftformige stoffer. 
En luft arts rumfang begrænsés jo kun- av det kar, som inde- 
slutter den; forøkes karrets rumfang fylder luftartens molekyler straks 
hele rammet, og hindres den i at utvide sig, vil den som før nævnt utøve 
et tryk mot karrets vægge. Men paa en lignende maate søker et op¬ 
løst stofs molekyler at sprede sig ut i opløsningsmidlet og vil, om de 
hindres heri, øve et tryk mot den hindrende væg. 
Hvis man bringer f. eks. lidt av en sukkeropløsning paa, bunden 
av et kar og helder forsigtig rent vand ovenpå,a, saa vil dette flyte 
ovenpaa, fordi det er lettest, men efterhaanden vil man finde, at suk¬ 
ke rmoleky ler ne vil sprede sig i våndet, sa,a begge optøsninger tilsidst 
vil danne en ensartet blanding til trods for den hindring, som tyngde¬ 
kraften vil øve fdiffusion). 
De i opløsningen værende’ sukkermolekyler maa derfor, likesom 
luftarternes molekyler, utøve et tryk siden de kan bevæge sig ut 
i den tilsatte væske. Dette saakaldte osmotisk e tryk, som i virke¬ 
ligheten kan være meget stort, lar sig direkte' maa,le. Anbringes nem¬ 
lig mellem sukkeropløsningem og våndet en saakaldt „halvgjennem- 
træmgelig“ (sernip er meab el) væg o : en saa dan, som vel tillater op- 
løsningsmidlets, men ikke det opløste stofs molekyler at passere, saa 
Vil begge væskers stræben efter at blande sig med hverandre bevirke, 
at våndet vil suges ind i sukkeropløsningen. Man kj ender mange saa- 
danne „halvg!jennemtrængelige a stoffer, f. eks. dyriske hinder (okse- 
blære) eller visse planteceller likesom man ogsaa kan fremistille kun¬ 
stige saadanne, f. eks. ved at utfælde et tyndt lag av ferrocyankobber 
i et u gl ass ert porcellænskars porøse vægge. Fyldes et saadant kar 
med en sukkeropløsning og lukkes med en kork, hvori man anbringer 
et manometer- 1 ) og man saa, sætter karret ned i rent vand, vil som nævnt 
våndet trænge ind i karret og forskjellen mellem kviksølvhøiderne i 
manometrets to grene vil angi .størrelsen av det osmotiske tryk for 
vedkommende opløsning. 
1 ) D. v. s. en trykmaaler. 
