26 
naar man kjender koncentration og frysepunkt, kunne bestemme mole- 
kyltallet, d. v. s. molekyl er nes relative vegt, naar molekyl erne fore¬ 
kommer i opløst form. 
Ved hjælp av denne metode bestemte man saa en hel del molekyl- 
v eg ter paa opløste stoffer, og disse molekylvegter stemte fuldstændig 
med dem, som man fandt for de samme stoffer i luftform. Man for¬ 
søkte deretter at bestemme molekylvegterne for stoffer, som ikke kunne 
overføres i luftform —< f. eks. alm. rørsukker -— og hvis molekylvegt' 
man derfor ikke hadde kunnet bestemme med fuld sikkerhet. For rør- 
sukkerets vedkommende hadde man dog en formodning om, at molekyl- 
vegten maatte være enten 342 eller et multiplum herav, som f. eks. 
684, 1026 etc. Ved frysepunktsmetoden fandtes 342. 
Men endnu paa en tredje maate bekræftedes rigtigheten av at. 
kunne anvende A v o g a d r o s lov paa opløste stoffer : At opløsninger 
av faste stoffer i vand har et høiere kokepunkt end rent vand har 
længe været kjendt, men først i 1886—87 viste Raoult, at loven for 
kokepunktsforhøielseh er ganske analog med loven for frysepunkts- 
nedsættelsen: ækvimolekylære opløsninger av samme opløsningsmid- 
del har samme kokepunkt. 
Eller m. a. o. : Opløser man i like store mængder av samme op- 
løsningsmiddel saadanne mængjder av forskjellige stoffer, som angives 
ved stoffernes molekyltal, vil man finde, at disse opløsninger viser 
samme osmotiske trvk, samme nedsættels-e av opløsningsmidlets fryse¬ 
punkt og samme forhøielse av dets kokepunkt. 
Stoffets art har altsaa i disse henseender merkelig nok ingen ind- 
flydelse, det kommer kun an paa antallet av opløste molekyler. 
Omvendt vil naturligvis den molekylære kokepunktsforlrøielse gan¬ 
ske som den molekylære frysepunktsnedsættelse kunne benyttes til 
bestemmelse av stoffers molekylvegter, naar molekylerne forekommer 
i opløst form. 
I den sidste halvdel av 1880-aarene hadde man saaledes faat ikke 
mindre end 3 nye metoder til bestemmelse av stoffernes' molekylvegter, 
hvorav især de to sidstnævnte ikke alene blev benyttet til bestemmelse 
av nrolekyltallet for en mangfoldighet av stoffer, men de blev tillike 
grundvolden for den modernø fysikalske kemi. 
Saalænge man benyttet disse metoder til bestemmelse av organiske 
stoffers molekylvegter gik alt godt, men efterhaanden som man be-- 
gyndte at anvende dem ogsaa, paa uorganiske forbindelser, støtte man 
snart paa en stor gaate. 
