27 
Mange av de sidstnævnte og det netop blandt de vigtigste og mest. 
anvendte stoffer som salter, sterke syrer og baser viste et langt større- 
osmotisk tryk, end man skulde ve-nte i sammenligning med f. eks. en 
sukkeropløsning eller efter deres kemiske sammensætning. 
Og det samme var ogsaa tilfældet med de av disse stoffer bevirkede 
irysepunktssænkninger og kokepunktsforhøielser av deres vandige op¬ 
løsninger. 
Men hvis man ikke kunde gi en tilfredsstillende forklaring paa 
disse avvikelser, saa vil de det se mørkt ut for van 5 1 Hoffs lov om 
det osmotiske tryk ; en teori, som viste saavidt væsentlige undtagel- 
ser kunne ikke karakteriseres som en almengyldig „lov“. 
Da var det den svenske kemiker Svante A r r h e n i u s i sin 
„elektrolytiske dissociationsteori a fremsatte en begrundet forklaring 
paa de abnorme forhold, som mange stoffer viser i vandig opløsning. 
Denne nu saa berømte forsker med det noget fremmed klingende 
navn er av egte svensk rot, idet han bande paa fædrene og mødrene 
side stammer fra Kalmar len, hvor hans farfar var gaardbruker; efter- 
en . i sin tid ogsaa i vort land, især blandt embedsmændene almindelig 
mode, fik familjenavnet en latinsk sving, idet gaardsnavnet Arena blev 
til Arrhenius. S v a n t © A r r h e n i u s blev født 1859, blev student 
1876 og studerte der efter matematik, fysik og kemi i Upsala og Stock¬ 
holm ; i 1884 tok han doktorgraden paa en avhandling over den elektri¬ 
ske ledningsevne hos de saakaldte elektrolyter, hvori han for første 
gang fremsatte de ideer, for hvilke han 19 aar efter tildeltes Nobelpris. 
Ved „elektrolyter^ forsiaar man saadanne stoffer, som kun for- 
maar at lede den elektriske strøm paa den maate, at der samtidig fore- 
gaar en forandring i deres kemiske sammensætning, d. v. s. stoffer 
som salte i opløst eller smeltet tilstand og vandige opløsninger av 
syrer og baser. 
Allerede i 30 L aarene av forrige aarhundrede hadde man dannet 
sig den opfatning, at i det øieblik, strømmen, gaar gjennom vandige 
opløsninger av de nævnte stoffer, spaltes molekylerne i elektrisk 
lade d e s m a a d eie, som F a r ad a y kaldte j o n e r 1 ), og at disse 
under elektrolysen bevæger sig i motsat retning og overfører strøm¬ 
mens elektricitet fra den ene. pol til den anden; de bestanddel©, som 
samles ved den negative pol, katoden 2 ), kaldes k a t j o n e r,- og de be¬ 
standdel©, som samles ved den positive pol, anoden 2 ), kaldes a n j o n e r. 
„Bevægede cleler” (græsk). 
2 ) Efter den positive strøms retning kata = nedad, ana = opad, hodos —. 
vei (græsk). 
