28 
I det to ran nævnte doktorarbeide kom A r r h e n i u ;s til det re¬ 
sultat (som allerede var antydet av enkelte tidligere forskere som 
Clausius, Hittorf, Helmholtz), at kun en del av en elektrolyts mole¬ 
kyler deltar i elektricitetsbevægelsen — hvilke Arr hen i us kaldte 
for aktive molekyler; mens de øvrige — de passive — ved stigende for- 
tynding — efterhaanden gaar over i den aktive tilstand ; i lednings¬ 
evnen hadde man et maal paa de i opløsningen værende aktive mole¬ 
kyler. 
Ved at undersøke ledningsevnen hos en række syrer (i ækvivalente 
opløsninger) fandt Ar rh en i us videre, at rækkefølgen m. h. t. led¬ 
ningsevnen var ganske den samme som rækkefølgen m. h. t. deres 
•styrke, d, v. s. deres evne til at fortrænge hverandre, av deres salter, 
bestemt ved termokemiske maaiinger. Denne overensstemmelse førte 
til den antagelse, at de kemisk aktive molekyler var identisk med de 
elektrisk aktive og at syrernes ledningsevne derfor var et maal for 
deres styrke. Dette blev fuldt ut bekræftet ved en række omfattende 
forsøk, især av Ost w a 1 d. 
Først efter at v a n ’ t H o f f i 1885 hadde fremsat lovene for det 
osmotiske tryk, tok Arrhenius 1 i 1887 skridtet fuldt ut og gav 
teorien sin nuværende form, idet det lykkedes ham at forklare de før 
nævnte avvikelser fra van.’t Hoffs lov. 
Ifølge den elektrolytiske dissociationsteori er det ikke, s a ale de s 
som man tidligere trodde, at elektriciteten for at kunne ledes gjen¬ 
nem f. eks. en saltopløsning, først maa spalte den i sine. joner; det 
stemmer langt bedre med kjendsgjerningerne at anta, at elektriciteten 
bevæger sig likesaa frit gjennem en elektrolyt, som gjennem en metal- 
traa.d, saaledes at opløsningen allerede paa f orhaand 
e r s p al tet i sine joner; strømmens arbeide vil da blot bestaa 
i at transportere de fri med henholdsvis positiv og negativ elektrici- 
tetsmængder ladede joner til henholdsvis den negiative og positive pol. 
Har man f. eks en opløsning av kok salt —klornatrium — i vand, 
saa vil en større eller mindre del av klornatriummolekylerne være 
spaltet i positiv elektrisk ladede natriumjoner og i et tilsvarende an tal 
negativ elektrisk ladede klorjoner, hvilket uttrykkes ved ligningen: 
+ -f 
NaCl = Na + Cl. 
Anbringer man i en saa dan opløsning to platinapla-ter som elek¬ 
troder og forbinder man dem med polerne av et galvanisk batteri, saa 
blir den ene plate ladet med positiv, den anden med negativ elektri- 
