68 
samle og iagtta og han var en udmerket samler', fordi han var' en ud¬ 
merket iagfctager; men selve bearbeidelsen av det indsamlede iagtagel- 
sesmateriale syntes at interessere ham mindre'. 
Hans tid tillot ham vel heller ikke mere end at være samler og 
iagttager; ti foruten dette var han tillike indtil 1898 distriktslæge og 
hadde som saadan baade meget og besværlig arbeide, stundom; endog 
livsfarlig. Saaledes styrtet han vaaren 1883 med hest og sl sede gjen- 
nem isen paa Slidrefjorden, hvor der var dypt vand. Det. lykkedes 
imidlertid den da allerede gamle mand at 'kravle sig op> piaa isen og 
han fik ogsaa reddet hesten. Dier var en ualmindélig livskraft i ham; 
da han i midten af 1890-aarene besøgte Tøienhaven, sprang den da 
snart ottiaarige mand omkring med en ynglings lethet. I de aller- 
sidste a ar avtok vistnok legemskræfterne og den si ds te tid maatte han 
tilbringe i sengen, men hans aan ds evner holdt sig like til det si ds te 
merkelig friske og hans hukommelse var usvækket. 
Maaske hang dette sammen med hans vennesæle, beskedne og til¬ 
fredse sind. 
I 1879 avla jeg ham et kort besøk paa Granheim. Jeg har aldrig 
kunnet glemme den utsøkte verdighet, hvormed han dengang mottok 
den unge og ukj endte botaniker, og vi har fra den tid vekslet venskabe- 
lige brever. Han hadde f or æret hele sit værdifulde herbarium til det 
botaniske museum, men paa grund av en eller anden misforstaaelse 
fik han ikke meddelelse' om, at gaven var blit mott at. Da jeg hadde 
overtat bestyrelsen av det botaniske museum, syntes 1 han vel at. han 
kunde skrive og spørre, hvordan det hang sammen. Det blev da undør- 
søgt, hvorledes det hadde gaat til og han mottok ikke alene en varm 
tak for sin værdifulde gave fra museets bestyrer, men ogsaa fra det 
akademiske kollegium, hvorover han blev meget fornøiet. 
Hans interesse for Universitetets samlinger omfattet dog ikke blot 
de botaniske. Det hændte oftere i aarenes løp, at der i Valders' blev 
gjort interessante jordfund av oldsaker; mange av disse er ved hans 
initiativ blit oversendt til museer ne i Kristiania eller Bergen. Under 
no gle saadanne undersøkelser lykkedes det ham at paavise en interes¬ 
sant helleristning paa Opslidre ovenfor Vestre Slidres kirke og like¬ 
ledes en bautasten ovenfor gaarden Einang i Vestre Slidre. 
Det var ham al tid en glæde, naar han kunde gjøre nytte i viden- 
skabelig henseende, og det var velfortjent, at han 1875 indvalgtes som 
