86 
sil-urbjergenes gramse' mot ørupti v a a,sernes barskog, men den gik ikke 
belt ned til stranden nu, skjønt silurhaugene ogsaa, ber ligger ens 
med lerdækket imellem, med lys løvskog og lunder. Grænsen nedad er 
saa karakteristisk at det ikke er at ta feil av at landet endnu manglet 
' | 
omkring 30 m. paa at ba naadd nuværende strandlinje. Likedan ut¬ 
over fjorden, med det sedvanlige stramdlinjefald utover. Og her viste 
ogsaa andre navn direkte som betød strand, sund o. s. v. at havet stod 
høiere. Vi har her en nedre gramse for vin-bosætningen ved tidens i 
strandlinje. Min bestemmelse av denne var kanske vel høi inde ved 
fj ordbunden — den gik ut fra den stigning W. 0. Brøgger angav ind- 
over. Men i hvert fald ligger den nedre grænse mindst 25>> 18 m. o. b. 
Da Nøistvet-bopladsene samler sig saa, bestemt i et smalt belte, om¬ 
kring 60>37 mr, maa vi helst ailta at det var det første germanske 
landnaam som ogsaa ber satte denne grænsei for uavhængig Nøstvet- 
kultur, og hævningen 60—25 '(>37—15) maa da falde i bronsealderen 
og vin-bos setningens tid. Helleristninger fra bronsealderen — som jeg 
mener at ha vist skyldes pontiske forbilleder fra omkring 500' f. Kr., 
gaar ned til samme' grænse, grave som ør regnet for bronsealders i 
endnu noget lavere. Først omkring Kr f. synes nuværende strand- j 
linje naadd — og jernalderen indtraadt. 
Paa Jsederen bar man ment sém i Danmark at ba fundet yngre 
kjøkkenmøddinger med husdyrben. Det lave nivaa fra Holebeien | 
(5 m.) og Vespestad (3 m.) tyder ogsaa paa sen tid. I buler paa Sønd- j 
mør har man fundet bopladsfund med arktisk præg ellers, smaa skjæl- ' 
dunger m. m. sammen med an drei ting som daterer dem til „ romersk ; 
jernalder a , i Fosen videre fund av en vikingetids terning under lig- ’ 
nendei forhold. Tilslut kommer' vi nordover til strøk, hvor baade old- 
saksfundene og sikre historiske vidnøsbyrd fortæller os, at den skandi¬ 
naviske jordbrukerbosætning ikke var. naadd frem. endnu i vikingetid, I 
men hvor vi bar „ arktisk sten alders a fund. Likesaa i Jemtland. 
Utenom tykkebygden ved Storsjøen, oppe i „Finmarkerne a , i Føllinge, | 
Strøm, i Herjedalen op mot selve høif j el dets evige sne fin der vi bo- j 
pladsfund med „arktisk stenalder a , som nu ogsaa dr. Brøgger med be- j 
stemthet benlægger til vikingetid ved deres avslutning i hvert fald. 
Det bel© kan følges i harmonisk og let forstaaelig sammenhæng, 
hvorledes det til et lavere kulturtrin, veidefolkets, henvist© ældre 
folkeslag viker unda, nordover fra. Danmark skridt for skridt i tid og 
i rum nordover til Finmarken. 
