91 
selv. Men isaaafald taper disse fund det meste av sin vegt, det vilde 
under det oprindelige motsætningsforhold mellem de to folkeslag som 
her er skildret endog netop være rimelig at det var fangne — lang- 
skallede — fiender som blev spist eller begravet som ofre. — Jeg gir 
ikke denne forklaring ut for mere end den er, en nærliggende forkla¬ 
ring av den eiendommelige maate hvorpaa menneskeben er fundet paa 
bopladserne — som samtidig vil løse en uforldaret motsætning i de 
antropologiske iagttagelsér. Men med støtte i den kan vi ihvertfald 
med større tryghet holde os til den avgjørende hovedslutning: der 
findes to særskilte hovedtyper i de skandinaviske folk, den ene, lang- 
skallet, er knyttet til den yngre stenalders jordbruksfolks omraade og 
hersker senere i de skandinaviske grave; den anden, kortskallet, er i 
sin nuværende utbredelse paa en iøinefaldende maate knyttet til den 
„ældre“ stenalders, til arktisk stenalders hovedfelter, og maa derfor 
repræsentere dette veidefolk. 
Dr. Brøgger har vistnok søkt tilknytning ogsaa i nutids forhold 
hele beror paa en misforstaaelse av de virkelige forhold. Naar han 
saaledes av det at trønderne som helhet er langskallet vil slutte at 
den sterke arktiske kultur her er baaret netop av langskaller, saa kom¬ 
mer denne slutning i direkte strid 'med den paafaldende motsætning 
som han selv likesom jeg tidligere ved arkæologisk statistik har paa- 
vist findes mellem Fosen-halvøen og Indherred, Ytre og Indre Trønde¬ 
lag. Det er paa Fosen den arktiske kultur er koncentrert, men her 
er ogsaa befolkningen utpræget kortskallet, mens det er i de tætte 
vin-bygder inde ved fjorden langskallerne findes. Og i Jemtland er 
mindst halvdelen av de arktiske fund gjort i skogbygder og tilfjelds, 
i Finmarkerne utenom de gamle bygder ved Storsjøen, i bygder som kun 
med faa procent kommer til at veie i den antropologiske statistik. 
Og Jæderen og Fosen, Angermanland, Upland, Gotland, Skåne og Dan¬ 
mark i sin helhet viser ved sin relative kortskallegrad nu tydelig nok 
hvor det ældre veidefolk engang var sterkest. 
Denne dr. Brøggers flyvetanke om at ogsaa dette folk var 
langskallet lar sig tydelig ikke fastholde. 1 ) 
A ) Det kan derimot nævnes at prof. Flir st, en av de to utgivere av den 
store „Anthropologia suecica“, under sine foredrag i Kristiania i vinter hævdet 
at de antropologiske forhold forklares naturligst ved at anta en ældre kortskalle- 
befolkning og en senere germansk jordbruksindvandring av langskaller — en 
tilslutning med stor autoritetsvegt. 
