92 
Et andet forhold som dr. Brøgger gjør opmerksom paa har en 
ganske anden betydning. Han hævder at den gjennomgripende forskjel 
mellem det kortskallede Vestland og det langskallede Østland er en 
for fundamental antropologisk motsætning til at kunne forklares bare 
i forhold til den mindre væsentlige forskjel i arkæologiske fund av 
sfcenalderssaker av Nøstvet-Vespestadkultur. Dette er en indvending 
av vidtrækkende generel art, som vi ikke kan slippe fra uten nøie 
overveielse. Den kan tænkes forklaret ved den motsætning som før er 
omtalt mellem bosætningsmaaten hos den vestlige og den østlige ger¬ 
manske indvandringsstrøm. Det er særdeles rimelig at folkeformerelsen 
skedde friere og raskere hos hørige, hos træller som bodde for sig i egne 
husholdninger end hos hustræller, hvis antal holdtes begrænset. Men 
det kan med grund sættes i tvil om selv dette forhold i virksomhet 
gjennem tusenaar er nok til at forklare motsætningen. Selv har jeg 
tidligere tillagt den en saadan grund betydning at jeg ikke indsaa at 
den kunde forklares ved at der paa Vestlandet virkelig hadde holdt 
sig en gammel befolkning gjennem sidste istid og derfor den nye 
indvandring har mødt et forholdsvis saa meget sterkere fremmed 
rase-element. At anta en særskilt tredje rase blir ikke nødvendig, da 
tilknytningen til ældre stenalders folk i Danmark blir den samme. 
Dr. Brøgger har i sin fortrinlige behandling av Viste-fundet 
irettelagt beviserne for at der paa Jæderen har været mennesker i en 
meget ældre kulturperiode end Holeheien viser, og at de har været 
omgit av en dyreverden med vildsvin, ilder, sydlige lappedykkere m. m. 
som vi intet andet sted i landet kjender fra postglacial tid. Her er 
saaledes forhold som tydelig kræver sin særlige overveielse — og jeg 
er av den mening at det ogsaa her skal være raad til at komme til 
sikker forstaaelse. 
I denne fremstilling har jeg som sagt vel fundet det nødvendig 
allerede med engang at peke paa at der her lates et spørsmaal av stor 
betydning liggende ubesvaret, men ellers blot at skildre hvorledes der 
holder paa at vindes enighet om de to hovedlinjer i Norges indvand- 
ringshistorie — en ældre bosætning av et kortskallet folkeelement, 
veidefolk knyttet væsentlig til kysten, med kulturforbindelse i ældre 
sydlig — dansk og baltisk — og med etnologisk særskilt utvikling og 
spredning helt til arktisk kultur i begyndende historisk tid — og en 
yngre av et germansk, langskallet folkeelement, jordbruksfolk som 
fulgte de for jordbruket egnede strøk (omtrent efter samme indvand- 
