93 
ringslinjer som det lyskære bakke- og lund-plantesamlag — origanum- 
formationen som jeg skildret i „Naturen u 1904) og spredte sig fra 
stenalderens slutning og videre, som det kan følges ogsaa ved gaard- 
navnsgrupperne, frem til historisk tid. 
Det billede ' vi faar av de to raser i historiens første svake lys, 
hvad de heter, hvad sprog der tåltes dengang kan ikke behandles nu. 
Mindre meddelelser. 
Efeuerne paa Anuglen. Hr. redaktør. I anledning Deres artikel 
om dette emne i „Naturen u for december 1909 og uoverensstemmelsen 
mellem Deres og Reusch’s (Schubelers) maalinger kan jeg meddele Dem, 
at der vistnok har været flere større bergfletter paa øen. Paa min 
store sopreise 1884, som varte hele sommeren til langt paa høsten, 
var jeg ogsaa indom Anuglen, hvor jeg efter opfordring av Schiibeler 
undersøkte ilex- og barlindskogene der og medtok forskjellige blad- 
former av dem. Samtidig maalte jeg efeuer. De nøiagtige opgaver, 
baade herfra og fra Rosendal og Stavanger, fik Schiibeler, og de er 
delvis benyttet av ham i „Viridarium Norvegicum u II pag. 414. I min 
sop-dagbok fra reisen har jeg følgende bemærkning fra 5te september 
1884 — Anuglen: „Ilex i massevis, en hel skog med den aller yp- 
pigste sopvegetation. llextrærnes gjennemsnitlige høide 20—30 fot, 
maalt ett, der i brysthøide hadde 92 cm. i omfang, det er 31 fot høit. 
Maalt 25 trær, der i brysthøide alle hadde omtrent 65—70 cm. i 
omfang." „Barlindskog, de fleste trær 15—25 fot høie. Maalt et 
middels, holdt 1972 fot. u „Maalt en horizontal efeu med 75 cm*, i 
omfang 3 fot fra marken. Den ene gren slynget sig et langt stykke 
horizontalt langs bjergvæggen." 
Jeg har et bestemt indtryk av, at den efeu, jeg maalte, var en 
anden end den, der er avbildet paa fotografiet. Den jeg omtaler 
vokste som en slange i horizontal retning, men hadde ogsaa grene i 
høiden. Saavidt jeg husker fulgte jeg dens horizontale løp en ca. 20 
skridt langs væggen. Denne efeu vokste noksaa langt indpaa. øen — 
saavidt jeg husker efter 25 aar. 
Inde i ilexskogen var der en overvældende masse av spiselig sop 
av alle slag og en meget svær artsrigdom. I en meget kort tid i den 
lille skog samlede jeg og opnoterte 105 forskjellige hymenomyceter, 
hvorav enkelte meget sjeldne (alle medtagne i Blytts Hymenomyceter), 
altsaa næsten 10 % av det samlede antal fundne i Norge av mig i 
løpet av mange aar. Dr. Olav Sopp. 
„Tamme“ gjøker. Overalt hvor jeg har læst om gjøken staar 
det fremhævet, at den er en særlig sky fugl. 
Den erfaring har jegi ogsaa selv gjort, og de faa gange, jeg har 
faat se gjøken paa rigtig nært hold, mens den galer, har jeg maattet 
snike mig frem som en indianer, og det har dog altid endt med, at 
den har opdaget mig længe før den burde. 
