95 
Regnormene og istiden. Saa underlig det end tyder, kan man 
av regnormenes utbredelse gjøre slutninger med hensyn til isens utbre¬ 
delse i istiden. Av regnormene gives der flere hundrede arter. De 
allerfleste arter utbrer sig overordentlig langsomt. De trænger end- 
videre fugtighet og frostfri jord. Ørkener, havstrækninger samt evig 
is s ætter uovervindelige skranker for de fleste rengormers utbredelse. 
Der er imidlertid en ganske stor 1 forskjel paa, de forskjellige arters 
utbredelsesevne. En hel del arter slæpes av menneskene rent passiv 
omkring. Andre er uten at være bortslæpt utbredt over meget store 
strækninger. Foruten disse langfarende arter har man en hel del saa- 
kaldte endemiske arter med meget ringe utbredelse. Disse utbrer sig 
ikke eller ialfald yderst litet over det omraade, hvor de er opstaat. 
De er mere eller 1 mindre ganske lokale' former. 
I Europa findes regnormene like til det nordlige ishav. Paa 
Spitsbergen findes de ikke. Det er ganske paafaldende, at de 
endemiske' former er indskrænket til Sydeuropa. Hvert litet land der- 
nede har sine egne endemiske former, hvis antal er ganske stort. 
Ganske paafaldende er det endvidere, at nordgrænsen for disse former 
næsten nøiagtig falder sammen med sydgrænsen for isens utbredelse 
i istiden. Under det isdække, som i hin tid dækket Nordeuropa, ut- 
sluktes alt liv, og da isen trak sig tilbake-, efterlot den et dødt øde 
land, der først ved indvandring mottok en ny dyreverden. Ogsaa 
regnormene vandret ind, men kun former med evne til en forhold s- 
vis hurtig utbredelse over større omraader foruten dem, der rent 
passiv slæptes med. Saaledes kan man forklare sig, at der i Nord- 
europa- kun findes saadanne vidt omflakkende arter, mens de ende¬ 
miske former er indskrænket til Sydeuropa, hvor de har holdt sig 
siden umindelige tider uberørt av istiden. 
Ved undersøkelse av de isolert liggende øer paa den sydlige halv¬ 
kule', f. eks. Syd-Georgien, Kerguelen, Macquarie-øerne, finder man her 
regnormer, der staar hinanden meget nær, og som hører til en gruppe, 
der forekommer i det sydlige Sydamerika. Dette er jo en temmelig 
forbløffende kjendsgjerning, og man har endog for at forklare forholdet 
ment at disse nu isolert liggende øer er levninger av et stort kon¬ 
tinent, der hang sammen med Sydamerika. Dette er dog sikkert 
utelukket, da de regnormer, der levede der, visselig ikke kan ha over- 
levet den istid, der ogsaa har hersket der. Forholdet forklares sim¬ 
pelthen ved den kjendsgjeirning, at disse regnormer ogsaa lever like 
nede ved stranden og generes ikke av det salte vand. Deres egg kan da 
meget vel være transportert med løsrevne tangmasser av de herskende 
vestenvinde, hvorved ormene litt efteir litt har utbredt sig fra ø til ø. 
P. B. 
Aarsakerne fil mufation. Alle arter, baade dyr og planter, 
varierer som bekjendt mere og mindre. Dette er nu i vor tid en for- 
længst fastslaat kjendtgjerning, og enhver, som har hat litt med stu¬ 
diet a,v levende organismer at gjøre, har selv i naturen hat saa rik 
anledning til at se beviser for dette faktum, at det nu forekommer os 
ganske uforstaaelig, at der paa D a r w i n s tid kunde opstaa en bitter 
strid om dette punkt. 
