98 
skaffer sig energi til asisimilation av knlsyre. Andre bakterier utfører 
den motsatte proces, idet de berøver de salpetersure salte deres surstof 
og derved danner ammoniak eller frit kvælstof. Endelig kan nævnes 
de eiendommelige bakterier, der som forskjellige racer lever i de erte- 
blomstred© planters røtter og sætter disse istand til at tilgodegjøre . 
sig luftens frie kvælstof. 
Det som. vi i almindelighet ser av jordbundens soparter er om¬ 
trent bare de store hatsopper. Med sit rikt forgrenede mycelium 
lever de nede i de øvre jordlag mellem alle de døde planterester. Grjem- 
nem myceliet optar de sdn næring, og naar forholdene er gunstige, 
særlig i varmt og fugtig veir, danner de sine overjordiske formerings- 
organer i form av de kølle- eller hatformede soplegemer, som alle 
kj ender. 
Foruten disse høiere soparter, som, selv om de lever underjordisk, 
dog av og til viser sig ved sine overjordiske frugtlegemer, indehol- 
der imidlertid jordbunden en overordentlig stor lnængde lavere staa- 
ende arter, som unddra.r sig vor opmerksomhet, dels fordi d© er meget 
smaa, mange næsten mikroskopiske, men dels ogsaa fordi de lever helt 
underjordisk. Der er her ikke: plads til at gi nogen nærmere' be¬ 
skrivelse av disse meget forskjellig utviklede sioparter, og jeg skal 
derfor bare ganske kort omtale die vigtigste grupper. 
Først og fremst maa nævnes den store sopgruppe, som kaldes 
„F u n g i imperfect i“. Det er en kunstig gruppe, der bestaar 
av en kolossal mængdie former. De sopper, som hører hit har alle et 
mycelium, der kan være mere eller mindre rikt forgrenet, og de for¬ 
merer sig ved avsnøring av mikroskopisk smaa sporer, de saakaldte 
konidier. Disse føres avsted med regn og vind og spirer hurtig ut 
til nye mycelier. De kaldes Fungi imperfect i, ikke fordi de 
selv er ufuldstændige, men fordi vor viden om dem er ufuldstændig. 
Vi kjender nemlig hos dem ingen anden formeringsmaate end konidie- 
dannelsen. Utvilsomt er en hel række av dem istand til at danne 
ascussporer og hører til de; saakaldte Ascomyce t e s eller 1 sækspore- 
sopper. Saasnart vi finder den karakteiristiske dannelse av ascus¬ 
sporer (4—8 sporer i en liten sæk), fører vi vedkommende art til den 
naturlige sopgruppe A s c o m. y c ø t e s; men saalænge vi kun kj ender 
konidiefruktifikationen, henførør vi den til Fungi i m p e r f e c t i. 
Denne Fungi i m p e r 1 f e c t i-gruppe indeholder, Jsom før nævnt, 
overordentlig mange former, som for en stor del er almindelig fore- 
