101 
hjemme i jordbunden, hvor 1 de ved sin evne til at opløse cellusos© 
han .skaffe sig god© livsbetingelser. 
Det vil føre for langt her at gaa vider© ind paa de talrik© 
Fungi imperfeeti. Vi maa. gaa over til andre! sopgrupper, 
som ogsaa er rikt repræsentert. Vi har da først de saakaldt© alge¬ 
sopper eller Phycomycetes. De udmerker sig ved, at deres 
mycelium omtrent mangler tvervægge, og er altsaa saagodtsom encellet. 
Av diss© er der særlig 3 slegter 1 , som er overordentlig talrik© i jord¬ 
bunden, nemlig M u c o r, A b s. i d i a og Mortie. r © 11 a. Arterne 
av disse 3 slegter 1 udmerker 1 sig derved, at sporerne dannes i stort 
antal ind© i særskilt© sporangier og først blir fri, naar sporangiets 
væg brister. I fig. 2 er avbildet en av de almindeligste jordbunds- 
mucorineer, Mue or Ramannianus. Den hører til de mindste 
arter og har 1 vel delvis netop av denne grund ofte været overset'. Fra 
-den horisontale mycelgren ned© i substratet (nederst paa. figuren) skyter 
•de oprett© sporangiebærer© iveiret. De. er hos denne art meget smaa, 
neppe mere end 1—1 1 / 2 mm. høie, men kan hos andre arter bli optil 
: 8—10 cm. Paa spidsen av sporangiebæreren dannes det kugleformede 
sporangium, indenfor hvis tynde, let henflytende væg de talrike, smaa 
sporer ligger. Ved sporangiets 1 modning vil væggen gaa istykker, spo- 
rerne flyte ut, og tilbake sitter saa paa spidsen av sporangiebæreren en 
liten utposning, den saakaldt© columella. En meget nærstaaende slegt 
er slegten Rhizopu si, som. av mange føres ind under 1 M u c o r. Den 
udmerker sig ved at danne bueforaied© utløpere, der ved rhizoider i 
enden av hver 1 bue fæster sig 1 til substratet. Sporangiebærern© dannes 
kun i knutepunktet mellem to buer, altsaa ret over rhizoiderne. En 
anden slegt Ab si di a danner ogsaa bu ©formede utløpere, men spo- 
rangiebærerne springer her 1 ut paa toppen av hver bue 1 , istedetfor veid 
knutepunkter ne (fig. 3). Slegten M o r t i e r e 11 a. staar M u c o r 
meget nær, men mangler den karakteristiske columella. 
Blandti j ordbundsisopperne finder vi ogsaa den store Ascomycet- 
gruppe 'repræsentert særlig ved slegterne Penicillium, Asper- 
g i 11 u s og B o t r 1 y t i s. De to først©' slegter er før omtalt i en 
artikel i „Naturen a (190'8, nr. 1, p. 8), og jeg skal derfor ikke gaa nær¬ 
mere ind paa dem. Slegten B o t r y t i s omfatter en række mere 
eller mindre almindelige arter, som alle har konidiefruktifikation; 
men for nogen arters vedkommende har man imidlertid kunnet kon¬ 
statere dannelsen av frugtlegemer med asei og ascussporer, hele slegten 
