102 
hører derfor utvilsomt til ascomyceterne, og de enkelte arter er kun 
et slags konidiefruktificerende stadium av ascomyoeter (slegten 
P eziza). j 
Tilslut kan nævnes en sopgruppe, isom fortjener 1 den allerstørstø ; 
interesse, nemlig A c t i n o m y c e t e r n e eller straalesoppene. Acti- 
nomyceternes systematiske stilling er usikker.. De er sikkert at. 
betragte som egte sopper; men de synes at staa isolert og muligens, 
danne en overgang mellem visse bakterier og soppene. De udmerker 
II 
sig især ved sit overordentlig fine og tynde mycelium, som avsnører 
meget smaa konidier. No gen arier kan optræde som, parasiter og for- 
aarsake farlige sygdommer hos dyr og mennesker. Enkelte arter 
findes til stadighet i hø og andre planterester, som er i selvopvarmning. 
Saavel disse arter som de, der lever parasitisk, vokser bedst ved høiem 
temperaturer, 35—45° c. Imidlertid forekommer ogsaa i jordbunden 
flere arter, hvorav enkelte maa antages at være overordentlig alminde- 
lige. En av dem, Actinomyces odorifer, er særlig av inter¬ 
esse, fordi den ved sin vekst paa organiske substrater 1 frembringer' en 
eiendommelig lugt, nøiagtig lik den lugt som man kjender fra en om- 
pløiet aker i fugtig og varm luft. Kullmann paaviste, at Acti¬ 
nomyces odorifer er almindelig i jordbunden, og at den eien¬ 
dommelige jordlugt netop for en væsentlig del skyldes denne sop. 
