103 
Jordbundens indhold av sop og bakterier kan variere meget. Det 
er imidlertid en ofte bekræftet erfaring, at den vel bearbeidede kultur- 
jord, som f. eks. åkerjord, indeholder overveiende bakterier og langt 
mindre av sopper, mene derimot den ubearbeidede, humusrike jord, som 
vi f. eks. fin der den i vore naaleskoger, er overordentlig rik paa sop- 
arter, men fattigere, paa bakterier. 
Skal man undersøke en jordprøves indhold av sop sporer, utføres 
dette bedst ved. at ryste en bestemt mængde av jorden med sterilisert 
vand. Herved vil sopsporerne komme fri av jordpartiklerne og holde 
sig svævemde i våndet. Ved at fortynde dette., i almindelighet meget 
sterkt, skaffer man sig en opløsning, som indeholder et passende an tal 
sporer, og av denne opløsning bringer man saa, f. eks. 1 cm. 3 ind i en 
lukket glasskaal (P et ri-ska,al) med næringisgelatin. Ved at hælde paa 
ska,alen fordeler man våndet jevnt over gelatinens overflate og s ætter 
den saa paa, et npgenlun.de varmt sted (ca. 20° C.). I løpet a,v kort 
tid trækker vanclet sig ind i gelatinen, og spor erne blir liggende til¬ 
bake paa, overflaten, hvor de saa efter et par dages forløp begynder at 
spire. Efter 4—5 dage vil der i skaalen findes en hel række forskjel¬ 
ligartede sopkolonier. 
En slik sopanaly.se utført f. eks. med en prøve fra, de øvre jord¬ 
lag i vore naaleskoger vil gi en mængde sopkolonier. Raskest spirer 
og vokser de forskjellige mucorineer. Allerede efter 3—4 dage vil 
vi ha prægtige kolonier av den store M. s trie tus med sine sølv- 
glin,sende sporangiebæreirei og sorte sporangier eller den kraftige M. 
f 1 a v u s med først graablaa, senere gule sporangier. Litt mindre 
er de to likeledes meget almindelige arter, M. hiemali s : , som har 
gulgraa kolonier, og M. silvaticus, som er blaagraa, Mellem 
M u c o r - kolonierne finder vi litt mere spredt de karakteristiske 
Absidia - arter, A b s i d i a g.lauca, 0 r c h i d i s og cylin- 
dro s-pora med sine lange utløpere. 
Nogen dage senere begynder en række mere langsomt voksende 
arter at vise sig, som f. eks. den lille kjødrøde, meget almindelige 
M. Ramannianus og de srnaa Mortier ell a-arter, M. humi- 
c o 1 a og M. i s a b e 11 i n a og andre. Samtidig optræder ogsaa 
mange andre slegter; særlig er det plebeierne blandt de lavere sop- 
arter, Penicillin m-ar terne, som kommer frem i overordentlig stor 
mængde. Et par arter av denne slegt er sikkert jordbundens almin- 
deligste soparter. Mellem alle disse kolonier kommer saa endelig en 
