112 
skulde derimot være søte paa grand av at deres mindste dele var runde 
og derfor kunde de ikke virke opløsemde. 
Den berømte hollandske kemiker Boer haave (ca. 1700) hævdet 
bestemt at affiniteten var virksom mellem stoffer som er av forskjellig 
natur og ikke indbyrdes bøslegtet. 
Det er betegnende for betydningen av opdagelsen av loven for 
den almindelige gravitation, at B u f f o n (ca. 1750) og mange kemiker© 
med ham antok at den kemiske tiltrækning var identisk med gravita¬ 
tion en, til tro ds for N ewton’ s vel gjenneimtænkte anskuelse, at affini¬ 
teten var forskjellig fra gravitationen bl. a. deri, at den avtok med en 
høiere potens end kvadratet av avstanden. Men N ewton ■ s arbei¬ 
der over gravitationen ledet til den nye opfatning, at tiltrækning mel¬ 
lem de forskjellige stoffer var avhængig av stoffer nes natur. 
I det 18de aarhundrede beskj æftiget man sig meget med under¬ 
søkelser over affiniteten. Allerede G-eoffroy (1718) opstilte saa- 
ledes paa grundlag av en række deko m posi ti on sfo rsø k fuldstændig© 
affinitet stabeller, hvor de forskjellige stoffer (begrepet grundstoffer var 
jo endnu ukjendt) var ordnet i vertikale rækker, saaledes, at hvert 
foregaaende kunde utdrive det efterfølgende av sin forbindelse med det 
stof, som var 1 opført over rækken. Disse beistræbelser 1 fik sin avslut¬ 
ning i den sidste fjerdedel av aarhundredet ved de tabeller, som blev 
utgit av den svenske kemiker Beirgma n, som forøvrig mente, at 
affiniteten og gravitationen var identiske, om han end mente at den 
■ringe avstand mellem de kemisk reagerende' stoffers partikler maatte 
betinge visse modifikationer. 
Videre mente han at affiniteten vistnok var avhængig av tempera¬ 
turen, men under ens betingelser var den konstant og uavhængig av 
mængderne av de tilstedeværende stoffer. 
En helt anden opfatning som indeiholder spirerne til den moderne 
anskuelse fin der vi ho® tyskeren Wenzel (1777) og franskmændene 
Guyton de Mor ve au: (1793) og Berthollet (1799). Ved 
disse arbeider blev det paavist, at det var umulig at indordne stof- 
ferne i bestemte' affinitetstabeller, da forholdet mellem de reagerte 
stolmængder hadde stor indflydelse paa affiniteten, foruten tempera¬ 
turen og stoffernes natur. Den kemiske proces kunde' derfor kun gaa 
i en bestemt retning til et vist punkt, hvor 1 omsætningsprodukternes 
masse var blit saa stor 1 , at' der blev en likesaia stor tendensi til gjen- 
dannelse av de oprindelige stoffer som til fortsættelsen av processen i 
