114 
En forhøiels© a.v temperaturen bevirker veid alle reaktioner en 
enorm forhøiels© av reaktionshastigheten; efter van’t Hof fl s un- 
dersøkelser vil man i regelen finde, at en forhøiels© av temperaturen 
med 10° øker hastigheten mellem det dobbelte og' tredobbelt© ■—« d. v. s. 
man kan beregne, at em reaktion, som ved 0° trænger et aar, vil fuld- 
føres i en tim© ved 100° eller 1 en reaktion, som ved 500° forløper i et 
.sekund, vil endnu ikke Være tilendebragt i billioner av aar ved 0 ! °. 
Elt eksempel av den enkleste art, nemlig hvor 1 vi i en opløsming 
kun har et enkelt stof, som. forandres, frembyr rønsukkerets omdan¬ 
nelse 1 til invertsukker ved hj seip av en syre — en proces, som man 
forøvrig benytter sig av for at bestemme sukker gehalten. De for¬ 
skjellige' syrer 1 virker ikke' like hurtig, dette forklarer j on teorien kom¬ 
mer derav, at dø sterke .syrer 1 indeholder et større antal vandstofjoner 
end de svake. Tar man imidlertid en saa kraftig dosis av den svak© 
.syre, at den i hver rumfangsenhet indeholder like mange joner som 
den mere fortyndede sterk© syre, da form aar begge syrer at omdanne 
rørsukkeret lik© hurtig. Hvor hurtig denne omdannelse foregå,ar 
blev først beregnet og eksperimentelt fastslaat av W i 1 hel m y (1850), 
den egentlige grundlægger av den kemiske. 1 kinetik (bevægielseslære). 
likesom han var den første, som, opstillet begrepet: reaktdonshastighet. 
Han fandt, at den rørsmkkeirmængde, som blev omdannet i hver 
tidsenhet ved konstant temperatur 1 , var pro portion al med den til enhver 
tid tilstedeværende uomdannede rørsukkermængde; da koncentrationen 
av den aktive masse 1 stadig avtar, blir hastigheten for omdannelsen sta¬ 
dig mindre. Først efter uendelig lang tids forløp, vil processen være 
ført fuldstændig til ende, da først vil det aktiv© stof være opbrukt og 
hastigheten være 0. Imidlertid vil man for alle praktisk© tilfælder 
kunne regne, at efter en tid, som eir 10 gange saa, stor som 1 den, der 
fordres til at omdanne den halvei stofmængde, siaia vil det', som endnu 
vil være tilbake, ligg© utenfor vor paavisniugsevne. 
I die fleste tilfælder vil imidlertid forholdene være mere kompli¬ 
sert end i dette eksempel; dels vil re aktionen foregaa, mellem flere 
paa hin anden virkende stoffer, dels fordi de kemiske pro c esser meget 
ofte er r e c i p r o k ©. 
Man pleier jo at uttrykke en komisk proces i form av en ligning : 
f. eks, A -f B — A' + B', men nu lærer erfaringen, at under andre 
forsøksbetingelser kan man ogsaa faa proces sen til at foregaa i mot- 
sat retning, med andre ord en sa ad an proces er r e c i p r o k eller 
