124 
‘del av den samlede mængde nydt cellestof opløst i tarmen og gjort 
tilgj ængelig for fordøielsen. 
I maven blir fremfor alt eggehvitestoffene opløst, og dettei sker 
nnder paavirkning av et saakaldt p r o t e o 1 y t i s k, d. v. s. egge- 
hviteopløsende ferment, pepsinet. I mavens kjertler forefindes 
det i uvirksomt forløperstadium, pepsinogen, der naar det træf- 
fer saltsyren fra m avekj er tierne, blir til det aktive' pepsin, som da 
'straks og meget energisk spalter og optøser eggehvitestoffene. For- 
døielsens hurtighet tiltar med voksende pepsingehalt. 
Eggehvitens første fordøielsesprodukter er de saakaldte a 1 b u- 
m oser, der indeholder mere kulstof og kvælstof, men mindre sur- 
stof end eggehvite. Disse blir tilslut til de i vand let opløselige 
peptoner, der diffun derer ind i blodbane r ne. Det lim, som findes ( 
i bindevævet og i brusken forvandles ogsaa av pepsinet' i forbindelse 
med saltsyren til limpepton og slimets mucin gaar ogsaa over i en 
p eptonlignende substans. 
Foruten pepsin pro due er es der i menneskets mave samt i de dyre- 
maver, som har det behov, et saakaldt 1 ø p e f e r m e n t, der har den 
egenskap at utfælde i uopløselig form melkens ostestof, kasieinet, som 
med andre ord bringer melken til at skille sig eller løpe sammen. 
Liøpefermentet er likeledes tilstede i maveslimhinden i et uvirksomt 
forløperstadium, l abzymogen, der først ved at blandes med salt¬ 
syre i maven forvandles til det aktive 1 ø p e f e r m e n t. En del 
løpeferment kan bringe 800 1 ,000 1 dele kasein til at løpe sammen. Hur¬ 
tigst sker 1 dette, naar saltsyre er tilstede i rikelig mængde. Ukokt 
melk løper raskere sammen end den ved kokning likesom fordærvede 
melk. Naar kaseinet opløses, blir det først spaltet til par aka,sein, 
som vi hovedsakelig nyter i ost og et albumoseagtigt stof, melkeegge- 
hvite. Denne sidst© forblir opløst, mens den første, der maa betegnes 
som hovedproduktet, utfældes i fast form, naar der i opløsningen fin¬ 
des kalksalte. Fjernes diss© derimot fra melken, Under ingen sam- 
menløpning merei sted. 
Man har i lang tid trodd, at der i maven ogsaa skulde findes et 
ferment, der angrep» fettet' og bragte det i opløsning. Dette er ikke 
rigtig. Et fettspaltende ferment, et saakaldt 1 i p a s e, findes ikke i 
mavefordøielsen. Ved meget fettrik næring angripes allikevel! en del 
av fettet allerede i maven og opløses. Dette sker ved. ste ap sin et s 
hjælp, et saakaldt lipolytisk, eller fettopløsende ferment eller enzym. 
