146 
længer istancl til at hindre ham, i hans bevægelser; han sætter over 
eller igjennem dem, alt etter 1 som det passer, og med sit dampfartøi 
tro ds er han sig frem mot storm og sjø paa de urolige verdenshave — 
stadig økende sin bevægelseishastighet over land og bølge. 
Kun lufthavet, det uendelige bevægelige lufthav, negtet længe at 
underkaste sig hans herskevilje. 
Men naar han saa fuglene svinge sig fri og let gjennem den sol- 
fyldte atmosfære, grep der 1 hami en ubetvingelig lyst til ogsaa at erobre 
dette element for sig, og hans øinei fulgte med undren og skinsyke de 
vingede skarers tumlende lek gjennem de lette gasmasser. 
Skulde det ikke engang lykkes ham at fravriste disse luftens 
begunstigede barn flyvekunstens hemmelighet? 
Og med sin aldrig svigtende ihærdighet tok han iat paa den van¬ 
skelige opgave. Langsomt, men sikkert, har han stadig rykket frem 
gjennem skuffelser og nederlag, aldrig opgivende sit høie maal og med 
blikket rettet ut i det solfyldte rum, hvor svalerne' boltret sig i mun¬ 
ter lek under de drivende skyer. 
Ja, svalerne, disse luftens barn par exellence, skulde han nogen 
sinde kunne følge dem, paa deres luftige bane? 
I en tid, da flyveteknikken fra dag til dag har stadig mere og 
mere overraskende resultater at opvise, kan dette spørsmaal vel ube¬ 
tinget besvares med ja. „Ikarusvingerne“ er der allerede, rigtignok 
ikke i form av svalens lette og elegante’ flyveredskap eller 1 kondoren,s 
vældige kjæmpevinge, men de er der dog; lufthavéts erobring er ikke 
længer en fantastisk drøm, men den nøkterne virkelighet. 
Endnu er imidlertid flugten et privilegium for en liten skare av 
utvalgte, endnu er den en kunst, som stiller store personlige fordrin¬ 
ger til sine utøvere', og endnu er der mange vanskeligheter 1 , som maa 
overvindes, før enhver med fuld. tryghet kan betro sit legeme til 
atmosfærens lun,eful de urolige gasmasser. 
Men kan endnu ikke enhver av os følge svalen paa dens flu gt 
nnder himlen, saa kan vi dog glæde os over dens elegante flugt, som 
vi glæder os over alt det, som synes os at nærme sig det fuldkomne — 
idealet. For hos svalen har flyveevnen naadd en virkelig ideel ut¬ 
vikling. 
Se blot paa den tumlende svaleflok, der den boltrer sig høit oppe 
i den blaa luft paa en herlig sommerdag! Som hvirvlende snefnug 
svirrer de om og mellem hverandre, mens solen glitrer i deres skin- 
