151 
tyndest i den midtre frie del og tykner adskillig til henimot ophæng- 
nings- eller fæstepunkterne. 
Redets indrei fores smukt og blødt med halm, græsstraa og fjær. 
Disse materialer tages dels paa jorden, idet fuglen lavt stryker henover 
denne og saa snapper dem i forbifarten, dels i luften; det sidste gjøel- 
der naturligvis isærdeleshet om fjær, som ved svak vind hvirvles op 
fra marken, eller som tapes av forbiflyvende fugle. Jeg har dog og- 
saa sot dem samle hønsefjær fra marken eller snappe saadanne som 
hang ved hegn omkring hønsegaarde. I flere av mig undersøkte 
reder har det indre været fuldstæmdig utpo Istret med fjær, særlig 
hønse- eller duefjær, men ogsaa, fjær av meise og trost har jeg fundet 
i enkelte reder samt haar av ko og hest. 
Straks det kunstfærdige lille bygverk er tilstrækkelig hærdnet 
og utpolstringen er tilendebragt, lægger hunnen deri sine 5—b egg, 
der er hvite med rustbrune pletter, og har en længde av 20 1 —21 mm. 
og en største breidde av 12.5—14.5 mm., og nu begynder den to uker 
lange rugetid, i hvilken den ellers saa livlige svalehun maa. tilbringe 
det meste av døgnet i ro. 
Under denne tid viser hannen hende dog al mulig opmerksomhet. 
Ret som det er avlægger den hende visitter, og stadig har den en eller 
anden delikatesse fra insektverdenen med til hende, som den under 
livlig pludder putter hende i munden. Staar man nede paa laavei- 
gulvet, naar et saadant besøk finder sted, faar man næsten indtryk 
av, at der føreis en munter passiar mellem make r ne, som om hannen 
hadde en eller anden morsomhet at meddele fra livet derute. Saa 
livagtig rninder dette pludder om en lystig passiar, at man næsten 
tror at høre ord og sætninger uttalt av den lille smaksomme gjest. 
Visitterne varer i regelen kun et øieiblik, saa smutter den atter 
raskt gjennem gluggen eller døren for at fortsætte fluejagten rundt 
gaardens bygninger. Men undertiden dvæler den en stund i laave- 
gluggen eller paa bjelken, og nu bærer det først rigtig løs med det 
ikke meget melodiøse, men desto mere muntre og elskværdige sang- 
skvalder, hvori svalens mange venner og beundrere har digtet ind 
ord og ordspil som ofte paa en fortrinlig maate gir uttryk saavel for 
sangens karakter, som for det gemytlige hjertevindende væsen hos 
sangeren selv. Oftest er det om landmanden og alt hans stel, om 
laaven som var fuld, da den drog bort om høsten, og tom da den vendte 
tilbake, og om saa meget som den har set og hørt, naar den sat i glug- 
