162 
nævnt. Vi skal se lit nærmere paa de lave, men• blom,sterrike urter, vi 
finder paa vor vandring. Det er særlig arter av bergsildre, Saxifraga, 
staasom den iød,blomstrede Saxifraga oppositifolia, hvis fine grønne dele 
■som et nelverk ligger hen over jorden, videre den almindelige hvit- 
biom,strede tie.sildre, S a x i f r aga csespitosa (fig. 2), sne- 
isildren, Saxifraga nivalis, og den vakre Saxifraga eermia med sin rene 
hvite blomst i spidsen av den, spredtbladede, med røde knopper 1 tæt be¬ 
satte stængel. Av andre bergsildrearter, som til tr sekker sig vor op- 
merksomhet, kan nævnes et par med skinnende, gule blomster, nemlig 
Fig. 1. Reinblom (Drvas octopetala). (Fot. Hanna Resvoll-Holmsen). 
Saxifraga Hirculus og flagellaris. Den sid ste er særlig skikket til at 
vække ens forundring. Den har en eller et par blomster i spidsen av 
en tætbladet stængel, fra. hvis nedre del der utga ar en hel del fine,, 
røde utløpere, som hver ender i en liten rød roset, der fæster sig i 
jorden og senere vokser op til en ny plante. Paa grand' av denne for- 
meringsimaate breder den sig ofte noksaa tæt utover marken. Vi ser 
en plante med store lysegul© blomster staa spredt, paa el. gruset un- || 
derlag. Det er den arktiske valmue, Papav e r r a d i e a t u m (fig. 3), 
som er en av de all erme st utbredte planter heroppe. Undertiden kan 
dens blomster være næsten hvite, undertiden mørkt svovlgule. Av de: 
gulblomstrede arter er ingen mere prangende end ranunklerne, som 
i 
