166 
arter, Catabrosa algida og concinna, videre det lille sødgræs, Glyceria 
reptans. Mere anseelige er Poa-arterne, som ofte kan danne rene 
bevoksninger, f. eks. Poa arctdca og alpina. Men denne slegt har og- 
saa en liten dvergart, Poa abbreviata, hvis smaa blomstertoppe neppe 
hæver sig over bladknippet. Av slegten Feistuca opnaar Festuca 
rubra. en betydelig størrelse og er meget utbredt. En temmelig stor 
utbredelse har ogsaa Trisetum subspdcatum samt AlopecuruS’ alpinus, 
mens rørhvenen Calamagrostis' neglecta og den vakre, vellugtende 
Fig. 6. Fjeldflok (Polemonium humile). (Fot. Hanna Resvoll-Holmsen). 
Hierochloa alpina, hører til de sjeldnere planter. Det høie, eiendom¬ 
melige græs, Dupontia Fisheri, staar i tætte bevoksninger paa fugtige 
steder, oftest sammen med en eller undertiden 2 myruldarter, 
Eriophorum Bcheuchzeri (fig. 7) og angustifolium. De 2 
sidstnævnte er de mest iøinefaldende a-v halvgræssenes familie. De 
andre halvgræs er star arter, av hvilke blot en av de almindeligere er 
særlig iøinefaldende, nemlig Carex misandra med sine tykke, sorte aks, 
og en av de sjeldnere, Carex pulla. Av sivfamilien er 2 frytlearter 
overmaate utbredt, nemlig Luzula nivalis og arcuata. 
En kraakefot, Lycopodium Selago, 3 sneldeartier, som er smaa 
og ofte vanskelige at se, samt 2 smaa bregner, av hvilke den ene. 
