181 
Eggene, ©r saavel hos strand svalen som hos hussvalen rent hvite, 
undertiden med et svakt blaaligt eller graat anstrøk og noget mindre 
end ladesvaløns. Strandsvalen har undertiden nogen brungraa halvt 
utviklede punkter. 
Flugfcen er hos strandsvalen for det meste lav. Oftest stryker 
den bløt svævende hen over vandflaten eller sivene og stiger kun sjel¬ 
den til nogen betydeligere høide. I sin flugt rninder den i det hele 
mere om hus svalen end om den raskt avstedilende lades vale, hvis flugt- 
hastighet som, allerede tidligere omtalt er betydelig større end dens 
to mindre frænders. 
* 
Skjønt videnskabelig set ingen eg te svale — den tilhører nemlig 
en fra svaierne i visse henseender vidt adskilt fugiefamilje — antages 
den ©aakaldte kirkesvale, taarnsvale eller murseiler (Cypselus a,pus) 
av det store publikum, ialmindelighet for en saadan, hvad ogsaa to a,v 
de her anførte navne gir et tydeligt uttryk for. Den ydre likhet saa¬ 
vel i legemsbygning som overfladisk set ogsaa i livsvaner er natur¬ 
ligvis herved det avgjørende,. 
Kirkøsvalon er en liten, 18 em. lang, kraftig bygget fugl med et 
langstrakt legeme, kort, hals og et temmelig flatt hvælvet hode. Neb¬ 
bet er kort og svakt, bredt ved roten og noget sammentrykt i spidsen. 
Mundvikerne er spaltet ind til like under ørnene, saa at gapet, likesom 
hos de egte svaler, blir uforholdsmæssig bredt. Ving erne er smale 
og paa grund av de krummede svingfj ær sabel- eller maaske rettere 
sigd-formet bøiet. Halen er noget indskaaret og betydelig kortere 
end de sammenlagte vinger, hvis ©pi d ser krydser hin an den under 
hvilen. 
Hele fj ærbeklædningen er med undtagelse av den hvite eller 1 hvit- 
graa strupeflek, som forøvrig strsekker sig noget op paa kindeme. 
ganske røk brun, smaa,fjæret og bløt. 
Oprindelig en huleboer har kirkesvalen, likesom de egte svaler, 
efterhaanden tat sin tilflugt til mennesket© boliger 1 og benytter nu ofte 
høie bygninger, især ældre borgmure og kirketaarne som hækkepladse. 
I berg egne benytter den dog endnu fremdeles sine naturlige hække¬ 
pladse, bergvæggenes mange huller og sprækker, og i skogtrakter an¬ 
bringes redet endog paa høie trær. 
Dens utbredelse ©tr sekker sig over næsten hele Europa og store 
dele av A si en og Afrika. I Norge findes den fra Lindesnes til den 
