212 
sten som en pragtblomst midt i grønsværet. Og over det hele hænger 
sil j erne® tætte rakkelbesætning som en smuk foraarsdekoration mellem 
de end nu uløvede buske og trær. 
I saadanne omgivelser vil selv en almindelig iagttager føle den 
glæde, som betragtningen av det vaaknende fora ar fremkalder hos 
enhver naturven. Naturforskeren, den sande naturforsker, søker imid¬ 
lertid gjennem iagttagelse av enkelthet erne i dette brogede foraars- 
billede at forhøie denne nydelse, uten at han derfor behøver at tape 
det hele billede av syne. Tvertimot maa han altid huske, at de en¬ 
keltheter hans øie søker, hører naturlig med i de omgivelser, hvori 
de er fundne og maa sees i denne sammenhæng og studeres paa denne 
bakgrund, om-ikke resultateme av hans studier skal bli helt fedlagtige. 
Lat os derfor trøstig gi os ifærd med at opsøke vore smaa vingede 
venner og se, om ikke en nærmere betragtning av deres liv vil skaffe 
os en nydelse, som er den lille umake værd. 
Paa den varme bakke summer en mængde forskjellige vaar- 
insekter, smaa biller med metalskimrende haarde dækvinger løper 
om mellem græsset, tunge klodsede liumlebier stryker med lydelig 
brummen lavt henover jorden og slaar sig ned i løvetandens gule 
kurve; fluer i nye skinnende dragter er alle steder paafærde; tegl¬ 
sten sf ar ved e nesiselsommerfugl© soler sig med vidt utslagne vinger 
mellem de grønne spirer, og smaa travle my rer vimser ivrige omkring 
for at søke foder og byggemateriale til sine reder. Ser vi ret nøie 
til, vil vi ogsaa i denne brogede vrimmel fin de de smaa bier, som 
vi just var gaa.t ut for at .stifte nærmere bekjendskap med. 
Der henover bakken stryker netop et uanseeligt lit et insekt. Lat 
os følge dets bevægelser meid øiet. Dets flugt er lav og søkende, og 
det er ofte vanskelig.nok, selv for et øvet øie, at holde det ut fra den 
graagrønne bakgrund av jord og planter. Men snart ser vi det slaa 
sig ned paa et av græsset kun sparsomt bedækket punkt i bakken, 
og i samme øieblik er det forsvundet for vort blik. 
Gaar vi bort til stedet, hvor det blev borte for os, og undersøker 
jorden nøie, vil vi snart faa øie paa et litet ci r kei rundt hul, hvor¬ 
igjennom det lille insekt er krøpet ned i jorden. Hullet viser sig at 
være indgangen til et næsten lodret nedadløpende rør, som tydelig 
kan sees at være gravet ut i selve jordbunden. Sundt om rørets aap- 
ning, hvis tversnit er omtrent 4 millimeter, ligger nemlig ophopet det 
utgravde løse materiale, av hvis kvantitet vi tilnærmelsesvis kan slutte 
