217 
Hannerne har ofte et fra hunnerne saa- forskjelligt utseende, at 
der fordre® en fagman ds øvede- blik til at kunne henføre dem til de 
arter, dø rettelig tilhører. Ofte er b-aade farve og legemsbygning en 
helt anden end hos hunnerne. Kroppen ©r i regelen slankere, benene 
mangler samlefrynser, og følerne er baade længe-r og anderledes. byg¬ 
get. En ukyndig vilde utvilsomt anse dem for helt andre arter, om 
han ikke tilfældigvis- paatra-f et par in copula, og selv den kyndige 
entomolog har ofte nok vanskelig ved at skjelne- de nærstaaende arters 
hanner fra hinanden, enkelte arters hanner er endog ikke med sik¬ 
kerhet identificerte. De plastiske kjendemerker er nemlig faa og van¬ 
skelige at konstatere, og 1 ofte er iagttagelse i selve naturen det eneste 
sikre middel til deres adskillelse. 
Yi har i det forøgaaendø set, at hos jordbierne hunnen alene ut¬ 
fører alt det til sikrelse av yngel ens videre skjæbne nødvendige ar¬ 
beide, at alt-saa ingen hj ælpehunner med niere eller mindre reducerte 
kj øn sorg aner her kommer til utvikling, og at heller ikke hannerne hos 
dem har nogen andel i yngelpleien eller rnaaske rettere- de> for ynge- 
lens utvikling nødvendige forarbeider. Disse jordbier kan derfor med 
rette betegnes som so lit ære o : enligt levende, i motsætning til de sam- 
fundsdannende former. 
Nogen egentlig yngelpleie, saaledes som vi eksempelvis finder den 
hos honningbien, hveps-ene og særlig hos myre-rne, forekommer heller 
ikke hos de egentlige jordbier. Mens yngelpleien hos myrerne har 
an tat ganske komplicerte former, idet den ikke indskrænker sig til 
en blot og bar indsamling av næringsstof og fodring av lar verne, men 
ogsaa omfatter yngelen,s beskyttelse mot veirets inddydeise-, fjernelse 
av utviklingsstadierne fra fugtige eller kolde steder, deres anbringelse 
i redets øvre- eller nedre lag, alt ettersom vei r et kr æver det o. s. v., 
arter den sig hos honningbierne og hvepsene allerede langt enklere og 
nærmer sig hos humlernø —■ som vi nedenfor nærmere skal paavise —- 
i e-ndnu høiere grad de forholde vi forefinder hos jordbierne. 
Vi har ovenfor set, at Åndrena-hunnén efter at ha utgravet ruge- 
cellerne og proviantert dem, lagde et egg i hver. Naar hele anlægge-t 
paa denne maate er utbygget og proviantert, og eggene er avlagte, 
tillukkes rørets indgangsaapning, og dermed ophører nu hunnens di¬ 
rekte befatning med avkommet. 
Avegget fremkommer efter kortere eller længere- tids forløp- — alt 
efter veirets beskaffenhet — ©n gulhvit larve, temmelig lik dem vi fin- 
