272 
blomstringen er de nedhængende. Roten- som er enaarig, skyter flere 
straa, som i almindeligbet ikke blir over 90 cm. høde. Smaaaksene er 
enblomstrede med tre gule, røde eller hvite agner, tre støvbærere og 
en støvvei. Frugten eir liten, eggformet, hvit, gul eller sort og glin¬ 
sende med et tyndt haardt skal. Avs kal let er kornet gl at og 1 har en 
vakker, lysegul farve, længden er litt over 2 mm. og breidden litt un¬ 
der. Frøet beholder sin spireevne i 2 aar. Veksttiden varer 13—16 
uker og planten blomstrer i juli og august, Avskallede hirsekorn 
taaler ikke at ligge i længere tid. Med skallet paa kan de derimot 
opbevares længe. 
Hi r sen s hjemland er rimeligvis; Ostindien, hvor den endnu dyrkes 
meget, likesom i Syd- og Sydosteuropa, fornemmelig i Sydrusland og 
Rumænien, de su ten i Ægypten, Arabien, paa Afrikas vestkyst, i Kina 
og Japan og paa- stepperne ved det kaspiske> hav. 
Moderplanten kjendes; ikke. Enten er den utdød eller ogsaa har 
planten under dyrkningen forandret sig saa meget fra den oprindelige, 
at den ikke> kan kj endes igjen. Men antagelig er moderplanten P ani- 
c u m v i r i d e, som nu dyrkes i hele den tempererte del av den gamle 
verden. 
Som tilfældet er med saa mange kulturplanter, er der ved dyrk¬ 
ning av hirsen fremkommet en mængde nye former, som især skiller 
sig fra hverandre ved toppens form og kornets farve. En av disse er 
Gr U ineagræs s e t, som stammer fra det tropiske Afrika, men nu 
dyrkes især i Sydamerika som et almindeligt fodergræs. Det blir 
2—3m. høit. De to hyppigst dyrkede former er almin delig 
h i r s e og k o 1 b e h i r s e. En fjerde form er blo dhirsen, som 
dyrkes i Bøhmen og deromkring. Sit navn har den av de rødviolette 
smaaaks. Den blir ikke mer end 0.5 m. høi. I det nordlige Kina er 
især kolbehirsen dyrket, og der gaar kulturen saa langt tilbake som 
mindst 3000 aar f. Kr. I Sydeuropa er hirsekulturen ogsaa meget 
gammel. I avfaldsdyngerne ved de schweiziske og norditalienske pæle- 
bygninger, som skriver sig fra omkring 2000 1 aar f. Kr., findes ofte 
korn av den almindelige hirse, derimot sjeldnere kolbehirsen. Imid¬ 
lertid ligner disse to hirsearters korn hverandre saa meget, at det ikke 
altid er mulig at skille dem fra hverandre. Derimot var hirsen neppe 
kjendt av de gamle ægypteire. Det synes som om plantens vandring 
fra Asien mot vest har tat en nordligere rute, over Grækenland. 
Hovedstederne for hirsekulturen er nu Mellemasien, det nordlige 
