273 
Indien, Kina. og Japan. Men det meste av den hirse, som kommer 
paa markedet i Europa, skriver sig fra Østerrike-Ungarn, Tyrkiet og 
Serbien eller fra Tyskland, Frankrike og Grækenland. 
Hirsen er rik paa næringsstoff©, men noksaa tungt fordøieilig. 
Den brukes, mest scm gryn eller mel. I Italien og Rumænien bakes 
et velsmakende brød av hirsemel, blandet med hvetemel; ved Sorte- 
havet laves en drik, som kaldes br aha. I Vemedig bakes terter. Hirse- 
korn brukes i Europa ogsaa til fuglemat. Den grønne halm benyttes 
som kreaturføde. 
Hirsen trives bedst i et varmt og tørt klima., i tør og let, sandig 
og varm jord, som maa være vel bearbeidet, godt gjødslet og fri for 
ugræ®. Under plantens vekst maa jorden jevnlig ophakkes og holdes 
porøs. Naar de første korn begynder at falde ut, maa man høste. 
Toppen modnes nemlig litt efter litt nedenfra og opover. For at miste 
saa litet som mulig, skjærer man hirsen med sigd, binder den straks 
i neg, lægger et klæde paa bunden i vognen, hvorpaa den kjøres ind. 
Halmen tørres paa træstillaser og kornet tærskes ut, enkelte steder 
lar man kvæg eller heste træde det ut. Det tæriskede korn bredes ut 
paa jorden i et tyndt lag, som ofte vendes til det er tørt. De umodne 
og ikke: tørt opbevarte> korn blir let varme og faar en bitter smak. 
Ris er likesom hirse et enaarigt gress. Straaet er tykt som en 
pennepose og blir 1 m. høit. Det har 3—4 led og er dækket av lange, 
stripede, glatte bladskeder. Bladene er 30'—40 cm. lange, meget 
skarpe og rue, paa, undersiden glatte, paa oversiden med enkelte' korte 
haar. 
Toppen har lange, tætstillede grene, som bærer smaaaksene. Den 
er under blomstringen spredt, siden bøiet. Smaaaksene er enblomstrede. 
Den enkelte blomst har 6 støvbærere, hvorved risen ad skill er sig fra 
alle andre græsarter. Kornet er eggformet og glat, omgit av to smaa 
yderagner og to store, ba-atformed© inderagner, de saakaldte ris,skaller. 
Risens hjemland er Sundaøerne og det nordlige Australien. I 
Kina, Japan og Indien har den været dyrket fra, urgamle; dage av. 
Allerede for 5000 aar siden var den av stor betydning for Øst- og Syd- 
asiens folk. De gomle ægyptere' kjendte den ikke. Hos romerne var 
kornet handelsvare, men dyrkedes ikke der. Fra Asien har dyrknin¬ 
gen bredt sig utover alle de andre verdensdeles varmere dele; i Europa 
dyrkes den i Sydfrankrike, Spanien og Portugal; i Italien, især i Pie- 
Naturen 1910. 
18 
