294 
derfor forbudt at bære røde klær, optraadte ved hoffet samt paa gaten 
i Oxford i en skarlagenrød frak uvidende om dennes eiendommelige 
og av hans religionssamfund avskydde, farve, da for ham rødt. av en 
bestemt mætningagrad „blodrød“ saa ut som den farve, almindelige 
mennesker betegner som flaskegrøn. Dr. Green beretter videre, hvor¬ 
ledes en mand tok et glødende koks,stykke, som var faldt ut. a.v ka¬ 
minen, ganske rolig i handen med det forundrede spørsmaal: „Hvil¬ 
ken rar grøn tingest er dette V‘ Han var tidligere uvidende om sin 
feil, men en svær forbrænding aapnet hans øine paa en ubehagelig 
maate for denne. Ofte kan den ting, at barnet ikke finder sa.a mange 
jordbær som sine andre lekekamerater, vække den første mistanke om 
farveblindhet, om rødblindhet. 
Naar man svækker farveintensiteten, lar vedkommende behandle 
douce farver, kan den, der ved øvelse har lært sig til feilfrit at be¬ 
dømme de mere skrikende farver, forløpe sig. Dette ligger til grund 
for de forskjellige metoder, som vi har til at avgjøre, om et menneske 
er farveblind. Av sig selv kan f. eks. en rødblind skrædder komme 
til at lappe en sort frak med mat røde* lapper o. s. v. Den rødblinde 
vil, foruten at han har vanskelig for at klare røde farver, ogsaa som 
regel være svak i de gule, som han gjerne betegner som „rødgrøn“ . 
Alt, som ovenfor er sagt om rødblindhet, gjælder ogsaa med de 
nødvendige forandringer for grøn- og violetblindhet, der begge dog er 
meget sjeldnere forekommende end rødblindhet. Her er ikke stedet 
til nærmere at gaa ind paa de forskjellige former av rødblindhet som 
er opstillet av tyskeren Seebeck, englænderen lord Rayleigh og dan¬ 
sken prof. M. Tscherning i Paris. 
Angaaende Young-Helmholtz’s lære skal paapekes, at man ikke 
ved anatomisk undersøkelse har kunnet paavise nogem bestemte arter 
nethindefibre, hvortil de enkelte farvefornemmelser skulde være hun¬ 
den. Dette har' ledet tyskeren Hering til at fremkomme med en an¬ 
den forklaring for farvesansens og dens anomaliers væsen. 
Hering forkaster Y.-H.s trefarve — trikromatiske —• system 
og opstiller i dets sted et firfarvet, tetrakromatisk, med 4 g r u n d- 
farver, motsat Y.-H.s 3. Disse Heringske grundfarver er rent 
rødt, gult, grønt og blaab. Da nu enhver av naturens farver 
optrær i forskjellige nuancering, mætningsgrad, forklarer E. Hering 
dette slik : Enhver farve bestaar av mindst 2 komponenter — en far¬ 
vet ,,valens“ og en hvit „vale.ns u . De rene grundfarver har kun 2 
