303 
opsigt- og kom i forbindelse med hoffet. Det heder, at han i nærvær 
av livlægen Hajik og av en fransk læge, Nicolaus B arn au d, for¬ 
vandlet et oplietet kviksølv til det pure guld ved tilsætning av et 
gran av tinkturen. Han gjentok forvandlingen for keiseren, der gjorde 
ham til friherre og tok ham i sin tjeneste. Men nu gjentok det sig, 
som er typisk for de fleste av disse beretninger: Kelley' hadde op- 
brukt sit forraad av tinktur, kjendte ikke hemmeligheten ved dens til¬ 
beredelse og kunde derfor ikke tilfredsstille keiseren. Han blev kastet 
i fængsel, brak benet ved et fald og døde kort efter. „Ak, hvor kan 
hans tinktur vel være? endnu til vore dage er den ikke funden - 
heter det i et samtidig skrift. 
En anden tysk fyrste, som personlig foretok laboratoriearbeide, 
var kurfyrst August I av Sachsen (1553—1586). I en skrivelse roser 
han sig selv : „Jeg er nu kommen saa vidt i kunsten, at jeg daglig 
av 8 unzer sølv kan lave 3 unzer fint guld“ . Folket trodde fuldt og 
fast paa hans viden, og det saa meget mere, som man baade efter ham 
og hans søn Christian, der ogsaa, var en ivrig ade.pt, fandt store 
masser guld i det kurfyrstelige skatkammer. Efter al sandsynlighet 
hithørte dette vel fra de den gang umaadelig rikholdige Freiberger og 
Annaberger sølvverker. 
I ethvert tilfælde dreve® de alkeanistiske forsøk vel intetsteds saa 
grundig som ved hoffet i Dresden. Kurfyrst August bygget et eget, 
storartet laboratorium — „guldhuset“ kal det — til disse undersøkelser 
og av sin gemalinde ..Mutter Anna“ blev han ivrig understøttet i alle 
sine forsøk. I „guldhuset“ arbeidet først en viss David Bluthner, 
der tok sig avdage, da, han saa sine bedragerier opdaget; efter ham 
kom Sebold Schwertzer, som efter sigende hver dag lavede 10 mrk. 
rhinsk guld og som ogsaa virket under kurfyrstens efterfølger. Ham 
tilskreves fornemmelig Dresdenerhoffets voksende 1 rigdom, og han er 
i ethvert tilfælde en av de faa hofalkemister, som har forstaat at holde 
sig i sine herrers gunst gjennem et længere tidsrum. Da han ved 
Christians død faldt i unaade, gjorde man ikke kort proces med ham—■ 
saaledes som dette ellers pleiet at være tilfældet —, men man gav ham 
avsked. Han drog saa til Prag, til keiser Rudolph, og blev av denne 
adlet og utnævnt til bergverksformand i Joachimsthal. Man maa i 
ethvert tilfælde antage, at han har været en dygtig berg- og mynt- 
mester. Det er ganske karakteristisk hvad der berettes om hans av- 
skedsaudiens hos regenten av Sachsen, hertug Friedrich Wilhelm von 
