306 
rotfrø“. Jeg sagde: „Min herre, dette bitte lille stykke vil vel ikke 
være nok til at farve fire gram bly med V‘ — han svare de: „Giv mig 
det tilbage.“ Jeg gjorde saa i haab om at faa et større stykke, men 
han delte dette med tommelfingeren, kastet en del derav paa ilden og 
resten pakket han ind i et stykke blaat papir, gav mig det tilbage og 
sagde: „Se her har dn fremdeles nok.“ Den fremmede lærte ham 
desiuten hvorledes han skulde foreta processen: det lille bitte sten- 
stykke maatte indhylles i gult voks før det hadde® i smeltedigelen, og 
fortalte ogsaa, at tilberedelsen av tinkturen ikke tok mere end fire 
dage og kun kostet tre gylden. Etter 1 at den fremmede var gaat sin 
vei — med løfte om at komme tilbake — (et løfte, han ikke holdt) — 
utførte Helvetius processen og forvandlet virkelig 2 1 / 2 lod bly til guld, 
der blev prøvet av Parelius, staternes generalmyntmester, og erklært 
for at være ædelt metal av den største renhet. Om den hele trans- 
mutation beretter desuten baade professor i kemi I. C. Borchusen i 
Leyden og Spinoza, og ingen av disse ytrer den fjerneste tvil om 
Hel v etiusi’ s an d f ær digh et. 
Har vi end her med mænd at gjøre, hvis ærlighet — eller lat os 
ialfald sige, hvis gode tro fortjener vor fulde tillid, saa gaves der 
i hine tider dog en stor mængde adepter, der var aabenbare bedragere. 
Ogsaa disse vet at berette om mange,- tilsynelatende heldige trans- 
mutationer, men det lar sig næsten altid med positiv bestemthet paa- 
vise, at de ved hjælp av en eller anden slags taskenspillerkunster, før 
eller under processen har forstaat at smugle egte guld i smeltedigelen. 
Laboranterne var utrættelig i sine bedragerske opfindelser. De 
brukte smeltedigler med dobbelt bund og rørstokke med hemmelige 
hulrum ; saasnart de hadde hat tinkturen i digelen, dækket de denne 
med et stykke kul, i hvis indre der var anbragt guld, skjult av sort 
voks; paa grund av varmen fløt saa dette av sig selv i digelen. Disse 
laboranter var isærdeleshet flinke til at fremstille legeringer, der alle 
har skin av egthet. Forresten undsaa selv fyrster sig undertiden 
ikke for at benytte den slags alkemistisk guld. Henrik VI. av Eng¬ 
land priviligerte saaledes offentlig alkemien og lot det ad denne vei 
fremstillede falske guld præge — og saavidt mulig brukes utenfor 
landet. 
Hofalkemisterne levet en tid lang paa bekostning av dem, siom 
aldrig blev klok av skade, levet i sus og dus og forsvandt saa eller endte 
i fængsel, ja for bøddelhaand. Pladsen tillater os ikke at nævne dem 
