308 
laborerte, — og saa endelig — ved sirie forsøk paa selv at fin de den 
rette Materia prima — opdaget at fremstille porcellænet. 
Nog-et senere end L as c ar i us gjorde endnu en adept, Sehfeld, stor 
opsigt i Tyskland. Det later til at han først optraadte i Wien, hvor 
han en tid stod i høi gunst hos den gode Fr anz el, keiserinde Marie 
Theresias gemal, den selv i al hemmelighet laborerte. Sehfeld kaste- 
des senere i fængsel, fordi han, efter en angivelig heldig utført trans- 
mutation, ikke vilde røbe hemmeligheten ved tinkturen,s sammensæt- 
ning. Endelig undslap han fra fængslet og dukker saa op i Halle,. 
I 1750' blev han her kjendt med Reussig, der var lærling ved den 
Franckeske stiftelses apotek, og denne fik av ham - et graat, ikke glin¬ 
sende pulver. Ganske som i sin tid Helvøtius syntes Reussig at 
kvantummet, omtrent tredjeparten av hvad der kan rummes i en liten 
øreske, ikke kunde være nok, hvorpaa adepten erklæret, at det var 
altfor meget, tok pulveret tilbake og tørret de smaakorn, som var 
igjen paa skeen, av paa en bomuldsdot, pakket saa denne ind i papir 
og gav Reussig den. Med dennei ubetydelige mængde pulver utførte 
saa Reussig i adeptens nærvær transmutationen og forvandlet 2 1 / 2 lod 
sølv til 3 lod av det reneste guld. Meddelerens paalitelighet er hævet 
over enhver tvil, og her staar vi da atter, som av prof. Kopp paa,- 
pekt, overfor en gaate. En guldsmed i Halle, Lemmrich, kjøpte gul- 
det for 36 thaler. 
I det, 18de aarhundredes anden halvdel avtok interessen for 
alkemi betydelig. Fyrsterne begyndte at indse, at de vises sten ikke 
formaadde, at fylde deres skatkammer; ogsaa Friedrich den store hørte 
blandt disse ; i Potsdam lot lian en kort tid en fru v. Pfuel arbeide 
som adept, men saa erklærte han tørt: „man blir ikke rikere av det“. 
Den tids virkelige videnskapsmænd uttalte sig mere og mere mot mu¬ 
ligheten av en transmutation, andre overdynget alkemien med spot,. 
ganske som Erasmus Rotterdam us i sin tid hadde g j ort. 
Men ved aarhundredets slutning syntes der pludselig paanyt at 
komme et omslag. Rosenkreutzernes hemmelig selskap skrev ogsaa 
de visies sten paa sit* banner, deres tilhængere laborerte ivrig og deres 
mystiske førere vidste at utbrede den tro, at de var mestre i „den 
høie, guddommelige kunst a . Her var det aabenbare bedrag fremher¬ 
skende, et bedrag, der ikke utførte® av nogen ringere end den beryg- 
teide grev St. Germain (f 1780') og av den ikke mindre berygtede 
Cagliostro (f 1795). Begge disse plattenslagere i høiere stil utgav sig 
selvfølgelig ogsaa for særlig benaadede adepter. 
