333 
paa en udmerket maate av de dyrebensrester, hvorav kulturlaget var 
fuldt. Den videnskabelige undersøkelse av dette stof gav forhistori- 
keren et utsøkt og sjeldent materiale til forstaaelsen av de primitive 
jægeres liv. Det bragte saaledes den værdifulde oplysning, at i Norden 
utdødde dyr som v ildsvinet hadde travet rundt i Jærens ekeskoger 
og var gjenstand for en stadig fangst av Vistefolket. lalt gav fundet 
ikke mindre end 53 forskjellige dyrearter, — et billede paa Jærens rig- 
dom paa dyreliv i stenalderen som nu. Ben av torsk, havaal, lyr og 
lange lar os se stenaldersfiskeren i baat paa kysten mellem øene ute 
ved B-ott, og ovenikjøpet fandt man de vakre smaa angler av ben som 
var benyttet til fisket, mens baatene av forstaaelige grunde endnu 
mangler. En uendelighet av smaa fugleben fortalte om den daglige 
jagt paa alle Jærens sivbevoksete indsjøers f ugle, — ænder i alle varie¬ 
teter, toplom, storlom og videre paa kystens maaker, alker, skarv og 
havørn, tillikemed den nu utdødde geirfugl. Og endelig var der 
en mængde knokler av pattedyr, likefra bæver og ekorn til gaupe, 
ræv, bjørn, maar, ilder, oter, grønlandssæl og graasæl, hjort, elg, 
vildsvin og nise. Naar vi saa mindes at hverken hjort eller elg, 
eiheller bjørn eller gaupe findes paa Jæren nutildags og at ilderen 
formodentlig allerede før historisk tid er forsvundet fra Norges fauna 
likesom vildsvinet, vil vi ha et uvilkaarlig maal for det rum av tid 
der ligger mellem vore dages jærbu og disse ældste stenaldersjægere 
og fiskere, som færdedes i store skoge over hele det Jæren, som, nu er 
skogløst og nakent. Maalt med geologiske maal er denne tid ikke 
fjerntliggende, den falder i saakaldt postglacial tid, en rum tid efter 
den store istids ophør, og man kan paavise hvorledes Viste-hulens 
beboelse maa ha fundet sted i tiden for det postglaciale varme- 
maksimum, da eken vokste ved det sydlige Norges kyster i en ganske 
anden utstrækning end den nu gjør. Disse primitive mennesker, de 
ældste beboere i Norge, var saaledes jægere og fiskere, eiet kun et 
eneste husdyr, nemlig hunden. Hele deres liv var indrettet paa 
den daglige jagt til føden og av de dyr de fældte laget de sig baade 
klær og redskap. Av sjøens rigdomme drog de sig tilnytte ikke bare 
fiskene, men deres vigtigste daglige føde maa ha været skjæl, hvorav 
der findes en mængde paa bostedet, — østers, littorina (alm. strand- 
snegl) o. s. v. Indunder helleren laa deres baal, bostedets samlings- 
pladse. Her faldt deres daglige virke og derfor finder vi samlet paa 
ét lite omraade disse rester av deres jevne jæger- og fiskerliv, saaledes 
