345 
Ved gravningen i 190'7 fandtes adskillige fragmenter av slepne 
økser, men ingen der gav holdepunkter for bedømmelsen av stenøksenes 
former. Det kunde blot i sin almindelighet uttales at tiltrods for at de 
fundne stykker „efterlater tvil om den nøiere typologiske bestemmelse, 
synes det ikke at kunne tviles paa, at denne slipningsmaate og denne 
benyttelse av en tæt grønstensbegart er i slegt med den paa vestlandet 
•velkj endte metode for fremstillingen av grønstensøkser.“ (Vistefundet, 
Stav. Mus. Aarsh. 1907 nr. 2, pag. 69). Denne metode er karakterisert 
ved slipningens art: facetslipning og videre ved benyttelsen av en ordi¬ 
nær grovhugning, som direkte er tat fra flinthugningen. Videre er det 
benyttede materiale paa en merkelig maate ensartet over hele det vest¬ 
lige Norge, og typerne er saaledes avgrænset mot det østlige, at man 
om de yngre, mere utviklede former kan tale om vestlandstyper. De 
nyfundne fragmenter paa Viste stemmer overens med de ældste for¬ 
mer som kjendes fra vestlandske bosteder, særlig de som er fundet 
paa Vespestad, Bømmeløen, tillikemed nogen faa enkeltfundne styk¬ 
ker. Der er endnu et visst tilfældig præg over formene, man merker 
der er benyttet et bekvemt emne. 
Imidlertid er det erkjendt at bosteder som det nævnte fra Bøm¬ 
meløen maa dateres til yngre nordisk stenalder, sandsynligvis til 
de store stengraves tidsperiode, mens Vistefundets alder maa ansees 
at være større. Vistefundet tilhører efter hele sin arkeologiske 
karakter og efter den geologiske beliggenhet ældre nordiske sten¬ 
alder, og vi møter altsaa her en tilsynelatende motsigelse mot denne 
datering ved at finde stenøksformer, der like godt kunde være fun¬ 
det f. eks. paa Vespestad. Her er to forklaringer mulig. Enten er 
det tænkelig at de før kjendte økseformer fra vestlandet virkelig er 
blit til i den ældre stenalder. Eller Vistefundets alder er ikke den 
man har ment det var. 
Der kan føres tilstrækkelig bevis for at det er den førstnævnte 
mulighet som er den rigtige. Jeg paaviste i min mere utførlige av¬ 
handling om Vistefundet i 1908, at de slepne bergart- eller grønstens- 
økser i virkeligheten begynder at optræde allerede i ældre nordeuro- 
pæisk stenalder. Derimot er den slepne flint et fænomen, der 
først bryter frem med yngre stenalder. Vi har et aldeles slaaende 
parallelforhold til Viste- og Vespestad-stenøksene i det vigtige danske 
fund fra Brabrand sjø i Jylland, der skriver sig fra den ældste 
tid for beboelsen i Danmark, til og med noget ældre end gjennemsnittet 
