351 
hugorm i følge med sine unger. Hugormfamilien laa da, tilsyne¬ 
latende i største fortrolighet, sammen med en staalorm i en raatten 
træstubbe. Haakon Haugen. 
Efter størrelsen, ca. 15 cm., maa den ovennævnte hugormunge være 
nyfødt. Den nyfødte unge har nemlig en længde av 14—21 cm. Ti¬ 
den, 24de juli, er imidlertid usedvanlig tidlig. Hugormen føder ial- 
mindelighet i august eller september. For vort lands vedkommende 
synes fødetiden som regel at falde i september. Professor Collett om¬ 
taler saaledes fra Bærum et kuld unger, der fødtes medio september 
1877; ungerne hadde en længde av 16—48 cm. Medio september 1888 
indkom fra Ask til Bergens museum en 65.5 cm. lang levende hugorm- 
hun, som ved indkomsten fødte tre ca. 15 cm. lange unger; desuten 
indeholdt den et egg. Undtagelsesvis synes dog fødetiden at kunne 
falde allerede om vaaren. Saaledes omtaler professor Jungersen, at 
drægtige hunner med fuldbaaren yngel er blit tat allerede i mars maa- 
ned. Dette forutsætter at parringen har foregaat senhøstes før hug¬ 
ormen gaar i vinterhi. Derimot maa det ansees for udelukket, i det 
mindste hos os, at hugormen føder i mai eller juni, ti da maatte den 
ha parret sig ved midtvinterstid, men i den tid ligger den i dvale. 
J. Gr. 
Graaliren. Den 25de september dette aar (1910) blev ne graalire 
Puffinus griseus, skudt paa havet ca. 3 mil ret vest av Store- 
fyr paa Egerøen ved Egersund og av hr. kand. jur. K. H. Schaan- 
n i n g indsendt til Bergens museum. Eksemplaret, som var normalt 
farvet, var desværre flaadd. Dets kjøn og længde kan derfor ikke op- 
gives. Vingernes længde er 305 mm., halens 87 mm. Eksemplaret er 
det andet, som vides fanget ved den norske kyst. Det første toges i 
oktober 1894 ca. 12 mil vest av Veiholmen ved Smølen paa en krok, 
hvortil der var fæstet et stykke lever, og indsendtes til universitetets 
zoologiske museum, hvor det nu er utstillet. Efter hvad der er blit 
professor Collett meddelt, skal graaliren oftere være blit observert 
ute ved Storeggen. Den optræder i høstmaanederne, dog ikke hvert 
aar, enkeltvis eller i smaa flokke i selskap med den almindelige lire og 
storliren. Fiskerne kjender den fra de to andre arter ved dens ens- 
farvede mørke buk, spidsere vinger og skarpere flugt. 
Ved de svenske og danske'kyster er graaliren endnu ikke blit 
iagttat. Derimot er et par individer skudt ved Helgoland. Likeledes 
kj endes den fra Færøerne. D'e britiske øer gjester den aarlig enkelt¬ 
vis eller i smaa flokke. Graaliren har forøvrig en meget vid utbre¬ 
delse. I Stillehavet er den kjendt helt nord til Kurilerne. I Atlanter¬ 
havet har den sin nordgrænse ved Norges vestkyst (Smølen), Færøerne 
og Grønlands sydkyst, hvor Naresekspeditionen i juni 1875 paatraf 
60 mil syd av Kap Farvel en liten flok sammen med storlirer. Mot 
syd er den utbredt til Magellanstrædet og Aucklandsøerne. 
Graaliren er ikke nogen europæisk eller nordatlantisk fugl, da 
den aldrig er paatruffet hækkende paa vore breddegrader. Den tyske 
ornitolog Gatke mener rigtignok at den maa hække paa Grønlands 
sydkyst, da Naresekspeditionen som nævnt i juni maaned paatraf den 
