352 
utenfor Kap Farvel. Som bevis for at fuglen hækker paa Grønland 
kan dog ikke denne observation betragtes. Yngre, endnu ikke for- 
plantningsdygtige, fugle holder ofte til langt fra artens hækkepladse. 
Jeg skal her minde om at yngre individer av den høiarktiske pragt- 
edderfugl ofte om somrene kan sees i skj ærgaarden utenfor Bergen, 
men artens hækkepladse er paa Grønland, Spitsbergen, Novaja Semlja 
o. s. v. Graalirens rette hjem er i den sydlige hemisfære og den har 
sin hækketid omkring juletider. Naar den optræder paa vore bredde¬ 
grader er den at betragte som trækfugl, der er draget bort fra den 
antarktiske vinter, hvad der end mere taler mot Gåtkes formening 
at graaliren skulde hække ved Grønlands sydkyst. 
D'e eneste hittil kjendte hækkepladse for denne art er paa. New- 
Zealand og de nærliggende øer, Warekauri (Chatamøerne) og Bakiura 
(Stewartsøen). Paa sidstnævnte ø skal der være store lirekolonier. 
Som de andre lirearter graver graaliren sit rede ind i en torvbakke. 
Det egentlige rede, som kan ligge mere end en meter ind i bakken, 
utfores med kvister og blade og indeholder kun et hvitt egg. Begge 
forældre skal ruge, hos den almindelige lire er det kun hannen sonl 
ruger. Ungen er dækket av en lysgraa dun og er overordentlig 
fet. Naar den holdes op efter benene, drypper tranen ut av munden 
paa den. Paa grund «av denne overordentlige fedme anser maorierne 
de unge graalirer som en stor delikatesse. I hækketiden gjestes væ¬ 
rene, hvor fuglen holder til, ungerne indsamles, nedlægges i kala- 
basser og f or sendes til omboende stammer. En kalabasse med lire- 
unger ansees for saa værdifuld at den brukes som gave til stammernes 
høvdinger. 
Ved den norske kyst er iagttat tre lirearter : graaliren (Puff i- 
n u s grise us), den alm. lire (Puffinus p u f f i n u s) og stor- 
liren (Puffinus gråvis). Graaliren adskiller sig fra de øvrige 
ved sin ensfarvede brungraa dragt — de to andre arter har hvitfarvet 
buk. Storliren kan adskilles fra den alm. lire ved sin størrelse og- 
lysere dragt. Farven paa ryggen er graabrun og vingelængden ca. 
300 mm., mens hos den alm. lire vingelængden kun er ca. 230 ! mm. og 
farven paa ryggen sort. J. G. 
Rettelse. I dr. H. G. A. Gjessing’s artikel „Om farvesyn og 
farveblindhet“ i tidsskriftets nr. 10 er indkommet et par trykfeil, 
hvorav særlig den ene gjør meningen uforstaaelig. 
S. 290, 1. 7 fra oven er utfaldt ordene tap a v. Her skal altsaa 
staa : det sid ste tal svarer til tap av mere end halvparten av den nor¬ 
male fjernsynavstand. 
8. 297, 2det avsnit, 1. 2, skal staa 3°/ 0 —4°/ 0 , ikke 5°/ 0 —4°/ 0 . 
Under benyttet litteratur skal staa prof. Julius Bernstein: 
Physiologie der thierischen Organismus, ikke thierschen. 
