355 
klaring“ meget tvetydig. Korpusklerne skulde, som Gassendi alle¬ 
rede lærte, utstraales av legemerne, gjennemtrænge kvistens træ', og, 
likesom jernets magnet, trække dette til sig. Men der hører en viss 
ømfmdtlighet hos mennesket til, for ved hjælp av instrumentet at 
reagere paa partiklernes indflydelse. 
Zeidler (Pantomysterium. Halle 1700), søker at forklare sine 
bevægelsesfremstillelser efter de av Thomasius opstillede grundsæt- 
ninger („Anima mundi“). Han antar en art psykomotorisk energi, 
der ledet av sin vilje, skal være istand til at virke sogar uten umid¬ 
delbar berøring, hvorpaa han ogsaa gir os eksempler av sin erfaring. 
.Fig. 2. En mand med ønskekvist. 
(Efter P. Lebrun, Superstitions anciennes et modernes. Amsterdam 1733). 
Han kommer til den slutning, at tvegaffelens form og materiale er 
uten al betydning, og at alle mulige gjenstande, som sakse, lysesakse, 
tænger, ja til og med knackpølser er istand til at yde den samme 
tjeneste. 
I aaret 1746 gav fysikeren I. G. Kriiger (Geschichte der Erde 
in der alleråltesten Zeiten. Halle, 1746. P. 100') en paa sin tid 
høiagtet autoritet, vel for første gang en skarpsindig ideomotorisk 
forklaring av fænomenet, der i det hovedsagelige — om ogsaa kun i 
kjernen — støtter sig til de samme bevismidler, som senere Gilbert, 
Chevreul og andre uttalte. Han tilskriver kvistens virkninger dens 
elastisitet og tyngde saavelsom den særegne maate at holde den paa, 
