360 
ved de med elektriske spændinger eller lignende opererende hypo¬ 
teser, som herr von Biilow, bygningsraad Beyerhaus o. s. v. har til¬ 
rettelagt. Ved herr von Uslar’s avreise til Tysk-Sydvestafrika blev 
fænomenets anerkjendelse dokumentert paa høiere sted. 
I videnskabelige kredse iagttok man desuagtet gjennemgaaende 
en avvisende taushet. ISTaar dr. B. Hennig i sit kritiske skrift „Wun- 
der und Wissenschaft“ mente, at striden om ønskekvisten var saa 
godt som tilendebragt med seier for dens forsvarere, saa var det utvil¬ 
somt en for optimistisk opfatning. Det viste sig særdeles tydeligt, da 
dr. med. Ed. Aigner, sekretær i Miinchener kommunes monistfor- 
bund, og bekjendt motstander av al mulig mirakeltro, i begyndelsen 
av 1909 begyndte at beskjæftige sig med ønskekvisten, og offentlig¬ 
gjorde sine resultater („Miinchener neueste Nachrichten“, 1909, i num¬ 
rene av 4de, 8de, 10de, 12te og 16de mars, 5te april, 19de og 20de 
mai). De fagfolk, som han vendte sig til, vilde først intet vite av 
saken. Men det lykkedes dr. Aigner ved en række vellykkede eksperi¬ 
menter, ved hvilke han fandt beredvillig understøttelse hos Miinchen’s 
vandvæsen, at interessere videre kredse. Saaledes uttalte bl. a. mine¬ 
ralogen prof. dr. M. Weber en vistnok forbeholden, men formel aner- 
kjendende dom. 
Saa langt dr. Aigner er kommet ved praktiske erfaringer i utnyt¬ 
telsen av sine „mediers“ egenartede begavelse, om teorien og den for 
fænomenet tilgrund liggende lovmæssighet, har han endnu ikke kun¬ 
net danne sig nogen avsluttende mening. Saa meget synes at staa 
fast, at vi her har at gjøre med hittil ikke nærmere bestemmelige, 
stedlig temmelig skarpt begrænsede heliotrope 
utstraalinger av radioaktive substanser (flytende 
vand, metaller, kul, organisk materie i opløsning o. s. v.), der indvir- 
ker paa den menneskelige organisme, og utløser de for kvistens utslag 
betingede reflektoriske bevægelser av haand- og armmusklerne. Dr. 
Aigner opfatter rutengjængerens begavelse som rudiment til en ata¬ 
vistisk spor- og veiresans, som neppe mere end fem procent av den 
samlede menneskehet er i besiddelse av. 
Vi er er her endnu ikke kommet langt utover den slutningsfor- 
mel, hvormed dr. Hennig allerede 1904 sammenfattet resultatet av 
sine undersøkelser: „Ønskekvisten er kun et hjælpemiddel til at 
potentsere den neppe merkbare forandring av den fysiologiske tilstand, 
og til at gjøre de ubevidste muskelbevægelser tydelig synlige — a ar- 
